Han lever!
Hallå!
Hoppa i.
Polis! Stå still!
Det står verkligen illa till när det är ett slags lättnad
att fastna i sina drömmar.
Nåt händer med en när man står inför utsikten
av livstids fängelse.
Man börjar se saker i ett skarpare fokus
där varje detalj framträder tydligt,
som om ens hjärna redan försöker fånga och inordna
minnet av allt som man kommer att förlora.
Och så är det sättet alla andra ser en på.
Kan jag hjälpa er med nåt?
Ha en bra dag.
God morgon, mr Cooper.
Luddy.
Kan vi prata lite på kontoret
när du har slagit klart?
- Om vad? - Ursäkta?
Tja, jag har varit medlem i golfklubben i cirka tio år,
utan att ha bjudits till ditt kontor.
Så jag undrar bara vad saken gäller.
Jag hoppades kunna ha det här samtalet
lite mer privat.
Säg bara vad du kom hit för att säga, Luddy.
Hör på,
det här är ju lite känsligt,
och du vet hur mycket vi värderar ditt medlemskap här.
Det var roligt att höra.
Grejen är att styrelsen har haft möte och...
...vi anser det bäst att dra in ditt medlemskap,
bara tills dina nuvarande...
...svårigheter är lösta.
- Jag förstår. - Jag beklagar verkligen, Coop.
Säg mig, vilken av klubbens regler stöder sig styrelsen på
för att ge er juridisk rätt att utesluta mig?
Kom igen. Så är det inte.
För om jag minns rätt, om jag hade brutit mot några regler,
vilket jag inte gjort, måste klubben skriftligen meddela mig,
och endast efter tre varningar
kunde de påbörja disciplinära åtgärder
för att utesluta mig.
Du greps för mord.
Jag har inte dödat nån.
Tja, hur vet jag det?
Jösses, du har nog rätt.
Det kan du inte veta.
Men om det finns minsta risk
att jag är en sån kallblodig mördare som du tror,
borde du verkligen jävlas med mig just nu?
Jag ska slå färdigt här.
Tack, kompis.
Mel.
Hej. Jösses.
Har du ont än?
Du vet, jag går på Hydrokodon-diet.
Åh, trevligt.
Oxikodon hjälper Hydrokodon.
Och du?
Jag har mått bättre.
Ja.
Jag beställde crudité.
Tack.
Jag blev faktiskt överraskad när du sms:ade.
Jag undrar... vad du vet.
Vad jag vet om vad?
Jag vet inte. Allting.
Du måste vara lite mer specifik.
Jösses, det är inget förhör, Barney.
Vad är det här?
Ägohandlingarna till ert hus.
Han skrev över sin halva på dig.
Jag tänkte komma över, men när du ville träffas...
Han tror att han får fängelse.
För säkerhets skull håller han tillgångarna trygga i dina händer.
- Det är klokt handlat. - Om man tror att man ska åka in.
Vi är på okänd mark här, Mel.
- Jösses, barnen. - Barnen kommer att klara sig bra.
Och du med.
Om han får fängelse.
Du har deras collegefonder,
pensionsmedlen står i ditt namn.
Om du hamnar i ekonomisk knipa kan du pantsätta huset.
Ni kommer att klara er.
Det är nåt på tok med honom.
Jag vet. Jag känner honom.
Även innan Pauls död. Jag förstår det inte.
Vad har han gjort sen han fick sparken?
Så han berättade om det?
Ja. Men vad är det han inte berättar?
Även om jag visste skulle jag nog inte säga det.
- Jag försöker hjälpa honom. - Det är nog för sent för det.
Vi måste båda acceptera att den enda
som kan hjälpa Coop nu, är han själv.
Jag måste gå härifrån.
- Håll mig underrättad. - Du också.
Bu!
Jag känner negativa vibbar här. Gör inte ni?
Ali.
I såna här situationer
brukar det falla på den bipolära i rummet att starta samtalet.
Jag vet att det är en läskig tid, och vi tänker alla samma sak,
så jag tänker säga det rakt ut.
Ja, jag har haft sex med min före detta fästman.
Ursäkta, vad sa du?
Jag har sex med Bruce.
Jösses, Ali.
- Döm mig inte. - Det gör jag inte.
- Det är en usel idé. - Och att ligga med Sam Levitt var smart?
Hallå där!
Tror du att de inte vet?
Tror du att det finns nån i hela stan som inte vet?
- Har du slutat ta medicinen? - Hur så?
Måste jag göra det för att kunna ha sex?
Har du slutat ta medicinen?
Ja! Jag måste sluta ta den för att kunna ha sex!
Bra sex, åtminstone.
Varför måste du sluta ta medicinen för det?
- Jösses, Tori. - Det är en befogad fråga.
Har du också en åsikt om detta?
- Fan heller. - Smart.
Jag får inte orgasm annars.
- Men för fan. - Okej, jag förstår.
- Vi borde prata om det. - Ditt sexliv?
Det faktum att du kan åka i fängelse!
- Du vägrar prata om det. - Av mycket goda skäl.
- Vadå? - För att jag inte vill.
Mycket välmotiverat val, Andy.
- Vart ska du? - Jag har en spelning.
- Kommer Bruce att vara där? - Nej, han stängde mig ute.
- Skitstövel. - Ja.
- Vi ses sen. - Hallå, vänta, jag vill följa med.
Vänta. Vart ska alla ta vägen?
Jag vill se henne spela.
- Kom. - Jag också.
Kom.
Ja, bra idé. Ta med barnen till en bar.
Rätt bra, va?
Hon är jättebra.
Ursäkta. Den här sången...
Helvete.
Jag skulle gifta mig.
Jösses.
Det var många år sen.
Vad gör hon?
Vad som faller henne in.
I alla fall, han heter Bruce.
Poängen är att
jag sabbade det, för det var nåt fel på mig.
Med min hjärna.
Jag är inte riktigt frisk, noga räknat.
Men på sistone har jag undrat om Bruce var så schysst
som jag trodde.
För en schysst person kommer inte tillbaka i ens liv
och sen stänger en ute.
En schysst person låter en lämna tillbaka
hans Live Through This- skiva,
som man har lyckats ha kvar i typ ett helt årtionde.
Samma årtionde som man miste i princip allt man hade.
Utom dig, Andy.
Det här är min storebror.
Du släppte aldrig taget. Aldrig.
Du räddade mitt liv.
Jag önskar att det fanns nån som kunde stötta dig
som du stöttade mig, för jag vet att du verkligen
behöver det nu.
I alla fall, Bruce har brutit kontakten.
Och det är inte okej.
Jag kanske är den galna av oss
men han är den med fru och barn som ligger med sin bipolära ex-flickvän
i hennes syskonbarns säng.
- Herregud. - Va?
Jäklar också.
Jag vet att det var rörigt och fel,
men jag trodde att det var äkta och verkligt.
Men nu...
...vet jag att han bara utnyttjade mig.
Och åt helvete med det.
Jag är ingens reservligg.
- Bruce kan dra. - Okej.
Ja.
Han kan dra åt helvete!
- Han förtjänar dig inte! Du är fin! - Bruce kan dra!
Just det. Bruce kan dra åt helvete!
- Bruce kan dra! - Bruce kan dra!
Bruce kan dra! Bruce kan dra!
Bruce kan dra!
Du behöver inte ge mig din säng.
- Jag kan sova på soffan. - Det är okej.
Jag brukar sova där nere ändå.
Tja, om du säger det så.
Det var inga dåliga grejer på baren ikväll.
Ja, häftigt.
Mår du bra?
Det är lite från och till.
- Jag kan ta mina piller själv. - Kan du?
Det är ett fritt land.
Ali, jag vet inte vad som kommer att hända med mig.
Utsikterna är inte ljusa.
Jag måste veta att du kommer att klara dig, och barnen...
...kommer att behöva dig.
Andy...
Ta medicinen, för fan.
Är du snäll.
- Hej. - Hej.
Har du skrivit det där?
Ja, det är nåt jag jobbar på.
Imponerande.
Hade du kul ikväll?
Ja, hon är fantastisk.
Nånting är hon.
Jag vill visa dig en sak.
Ser du den här klockan?
Jag köpte den året du föddes.
Du var cirka tre månader gammal.
Tori var tre år...
...och det gick inget vidare på jobbet...
...och jag var lite nervös över
att jag kanske hade tagit mig vatten över huvudet.
Jag hade just satt två härliga barn till världen
och undrade hur jag skulle kunna försörja dem,
föda dem, hålla dem trygga, allt sånt.
Då gick jag förbi en juvelerarbutik och såg den här klockan,
och den var galet dyr och jag visste att er mamma skulle slå ihjäl mig
om jag köpte den, men jag köpte den.
Jag försökte känna mig orädd, eller känna hur det kändes att vara det.
Låtsas vara nåt tills du är det, du vet.
Jag vet att ni ungdomar sällan bär armbandsur nuförtiden,
men en dag lär du göra det, så jag ville ge dig det.
Jag gör likadant ibland.
Vadå?
- Låtsas vara nåt tills jag är det. - Jag förstår.
Tja, en dag kommer du att upptäcka
att nästan alla i hela världen gör så.
Och det är då det blir verkligt läskigt.
Sätt på dig den.
Såja.
Jag gillar den.
Bra. Jag ska fixa storleken på armbandet.
- Ska jag stänga dörren? - Ja.
- God natt, kompis. - God natt.
Kom in.
- Hej. - Hej.
- Hur är det här inne? - Bra.
Så...
...förut vid middagen, när Ali sa att vi borde prata om det...
Borde vi prata om det?
Gjorde du det?
Mördade jag Paul Levitt?
Nej, det gjorde jag inte.
Grattis. Nu har vi pratat om det.
Okej.
God natt.
Du slog honom.
Du har rätt, Henry.
Det räcker inte.
Nära nog.
Okej. Leta överallt.
Hämta era andelar från Eddie på Boudreau's ikväll.
- Bra gjort, J.J. - Kan jag...
Kom igen.
Jag trodde ni var FBI-män när ni kom in.
Inga problem, Henry. Snyder gick på det helt.
Coop, vad gör du här?
Berätta om strafflindring.
Vi erkänner dråp.
Normalt innebär det tio år, men åklagaren vill ha en snabb seger,
så vi kan nog få ner det till åtta.
Åtta år?
Du är ute om sex.
En bagatell, låter det som.
Ställ det mot 25 år till livstid.
Hör på, om du vill ha rättegång
ska jag göra allt för att peta hål i åtalet.
Men du är inte optimistisk.
De har motiv, tillfälle och tekniska bevis,
plus att pistolen låg i din bil.
En rättegång är i bästa fall riskabel.
- I det här fallet... - Jag har tillbringat 20 år
av livet med riskbedömningar.
Erkänna är riskbegränsning.
Det är inte en väg ut, men en väg igenom.
Bryr sig nån om att jag är oskyldig?
Nej.
Jösses, mina barn.
Ja. Det är ett hemskt val att göra.
Det är inte direkt ett val, eller hur?
Okej.
Okej, vadå?
Ordna ett möte.
Får du förlängd tid av din lärare?
Ja. Mrs Douglas har varit jättehygglig.
Vi ska prata imorgon.
Hon kan ju inte tvinga dig att lämna in denna vecka
med tanke på allt...
Ja.
- Snygg klocka. - Tack.
Hej.
- Hej. - Jag heter Mel.
Jag är Hunters mamma.
- Det här är Morgan. - Hej, Morgan.
Morgan.
Adderall-Morgan?
- Mamma. - Förlåt mig.
Det är ingen fara.
Stannar du på middag?
Nej tack. Jag ska nog gå hem.
Säkert? Jag tänkte steka några vegoburgare.
Nej tack. Jag ska gå om några minuter.
Vad har du på handleden?
En klocka som pappa gav mig.
Gav han dig sin Daytona?
- Ja. - Varför gjorde han det?
Inte vet jag.
Ja.
- Hej. - Får jag komma in?
Visst.
Har det hänt nåt?
Du har aldrig kommit in hit förut.
Ursäkta röran. Ali är en utmaning.
Varför gav du Hunter din Daytona?
För jag har andra klockor.
- Vill du ha en öl? - Nej tack.
Lova mig att du inte åker i fängelse.
Jag gör vad jag kan. Okej?
Vad betyder det? Du är oskyldig.
Ändå skriver du över din halva av huset på mig.
Du ger bort dina dyrbara ägodelar.
En gammal klocka.
Sluta. Om du nånsin har älskat mig, så prata inte smörja nu.
Utsikterna är dystra.
Det kan bli ett erkännande.
- Erkännande av vad? - Dråp.
Jag kan vara ute om sex år.
Skojar du? Sex år?
Med rättegång kan det bli livstid.
Varför skulle du förlora? Du är oskyldig.
För det är inte så världen fungerar, Mel!
För fan!
I den verkliga världen finns inga garantier.
Förstår du? Om man glömmer vad som är viktigt
en enda sekund, så förändras allt.
Man mister sitt hus, ens barn är som främlingar i ens eget hem,
man mister sin fru, man mister sig själv.
Okej. Hör på mig.
Maggies pappa spelar golf med David Gelson,
den bäste försvarsadvokaten i landet.
Han är otrolig på att få DNA-bevis underkända
med medicinska experter.
Du kan få ett möte med honom, sa Kat...
Han kommer att göra samma sak som Kat gör.
Det vet du inte. Jösses.
Vill du att Tori och Hunter ska besöka dig i fängelse?
Ska de bli kända som barn till en mördare?
- För det skulle knäcka dem. - Det vet jag väl.
- Så gör nånting åt det! - Jag försöker!
Försök hårdare, din själviska skit!
Jösses.
Det var ett ögonblick då du gav upp om oss.
Nej, jag minns inte när det var,
Men jag är säker på att det var exakt den stunden
då du borde ha kämpat som fan.
Jag klandrar dig inte, jag gav också upp. Vi misslyckades båda två, Coop.
Och det måste vi leva med hela livet.
Men det här, just nu,
är ännu en sån där stund, och jag säger dig, jag ber dig
att inte vara en som ger upp
precis när du borde kämpa med allt du har.
- Mel... - Gör inte det.
Jag har just pratat med åklagaren, och efter en del tvekan
får vi nog åtalsuppgörelsen vi hoppades på.
Jaha, ja.
Jag vet att det suger.
Men med tanke på omständigheterna...
Omständigheterna verkar vara
att min advokat föreslår fängelse för ett brott jag inte begått.
Jag presenterar det alternativet.
Under tiden
får våra utredare titta på fallet
och se vad polisen har missat,
vilket med tanke på polisens små resurser
kan vara en hel del.
Jag kan inte säga ja.
Om du tror att jag inte gör mitt allra bästa på grund av hur du...
Det har inget med det att göra.
Inget alls.
- Jag tänker på din familj. - Jag med.
Och vad är mitt budskap till dem om jag säger ja?
Att du älskar dem nog för att offra...
Att jag är skyldig.
Jag är skyldig till många saker, men inte det här.
Inget erkännande.
- Coop... - Inget erkännande.
Okej.
Om det är ditt beslut, får vi rätta oss.
Men du måste ge mig mer att jobba med.
Okej, börja från början.
Varför fanns ditt DNA där?
Jag var där ofta. Vi hade en relation.
- Som du ljög om. - Hon också.
Varför misstänker ingen henne?
Här är Sams samtalslista.
Mobiltornen bekräftar att hon var i Boston
när Paul mördades. Föräldrarna bekräftar.
Foton från Henrys födelsedagsfest.
Hon kan ha lejt nån att mörda honom.
Och denna någon kan vara du.
De gick igenom en uppslitande skilsmässa,
du har pengaproblem, ni var älskande.
Du förstår hur det kan verka troligt.
Så varför finns jag inte med här?
Vadå?
Vi ringde och sms:ade ofta.
Mitt nummer finns inte här.
Vilket nummer har du för henne?
En andra mobil?
Ja. Hon kan ha lämnat en i Boston.
En engångsmobil med några sexfoton utan ansikte.
Brösten kan tillhöra vem som helst. Knappast avgörande.
Jag vet. Det är Sams bröst.
Och min kommentar är: Än sen?
Ni bekräftade hennes alibi med fel mobilnummer.
Vi verifierade kontot.
Och hennes föräldrar gav henne alibi.
De skulle inte ljuga för dotterns skull?
- De ljög inte. - Inte jag heller.
Polisman Hernandez, hur många mordfall har du löst?
Okej, hör på, damen...
Kalla mig inte damen.
Kan ni bevisa...
...att det andra numret tillhör Sam Levitt?
Är inte det ert jobb?
Vi kan inte kolla upp nummer efter behag.
Vi måste gå till en domare och få tillstånd.
- Det vet din advokat. - Så gör det!
Om jag hade mobilen kunde jag knyta den till henne
och få tillstånd att kolla upp den. Vilket jag inte har.
Det gäller min klients liv.
Gör ert jobb, för fan.
- Kom. - Ska vi gå?
Ja.
Okej.
Hallå... Vi måste hitta mobilen.
Vi försökte med mobilen. Det gick inte.
Så vadå? Är det kört?
Även om vi hade mobilen
skulle det bara hjälpa oss om det var Sam som dödade Paul.
Och det tror jag lika lite som att det var du.
Så varför producerade inte Sam den andra mobilen direkt?
Av samma skäl som att ni båda ljög om er affär.
Jag ska tala med våra utredare, men mobilen är nog borta sen länge.
Jag måste svara.
Hej.
Ja.
Nej, jag har inte fått de filerna än.
Dörrarna stängs.
- Elena. - Jösses, Coop.
- Vad fan? - Jag måste tala med dig.
Förlåt, jag tänkte ringa, men så ville jag inte...
Bra instinkt. Du kanske borde...
Okej! Jag behöver din hjälp. Snälla.
Varför ska jag hjälpa dig?
Till att börja med vet jag om de drygt 100 000
som du stal från mig.
Jag ville inte att nån annan skulle hitta dem om du satt inne.
- Du vet? - En dålig ursäkt.
- Jag behövde pengarna, som du vet. - Okej...
Jag vet, förlåt. Det har varit lite galet...
- De grep dig för mord! - Som jag sa, men hör på...
- Är du skyldig? - Såklart inte.
- Såklart? Jag vet inte. - Kroppen var där när jag kom.
- Jaha. Så du var där? - Okej?
- Jösses. - Gå din väg, Coop.
Aj som fan!
Vad i helvete?
Du hade sönder min dörr.
Jag ber om ursäkt.
Hur gick det?
Den satt hårdare än väntat.
Skyll dig själv.
Vad gjorde du i Sams hus?
Vad tror du?
Men du ringde inte?
Vi ska ju vara partners.
Jag visste att om jag berättade, skulle du säga att det var galet.
Och jag hade haft rätt.
Råna din flickvän? Det är åt skogen.
Noga räknat hade hon dumpat mig,
så relationen är lite oklar.
Vadå?
Nå, tänker du hjälpa mig eller?
Nåja...
Elena, hej.
Hej, mrs Levitt. Jag beklagar verkligen sorgen.
Tack.
Jag uppskattar verkligen att du erbjuder dig att hjälpa till.
Det var så traumatiskt för Esperanza
att hitta Paul så där.
Jag sa åt henne att, du vet... ta så mycket tid hon behöver.
Du vet, polisen har rört om överallt.
Kan Nick verkligen undvara dig en hel dag?
Nick är sällan hemma nuförtiden.
Okej.
Jag ska åka och göra några ärenden.
Jag blir borta några timmar.
Hittar du allt du behöver?
- Ja, ms Levitt. Ingen fara. - Okej. Vi ses sen.
- Tack igen. - Ingen orsak.
- Hur gick det? - Bra. Vi har några timmar.
Okej. Vi sätter igång.
Varför tror du att hon inte har dumpat mobilen?
För att det är min enda chans.
Börja på ovanvåningen.
Harry's Burgers?
Jag säger jämt till att jag vill ha såsen separat,
men det är som att tala till döva.
Såsen? Den är deras specialitet.
Ja, men min burgare blir kletig.
Liksom ditt skrivbord.
Vad har du åt mig?
Uppdaterad rapport om Levitt från rättsläkaren.
Jag låter som en tv-polis.
Har du inte läst den?
Den är adresserad till dig.
Du får ketchup på den.
- På dina fingrar... - Håll tyst.
Okej.
RÄTTSLÄKARRAPPORT
- Nåt nytt? - Två av tre skottsår
avfyrades efter döden.
Vad tusan betyder det?
Jay McInerney skrev:
"Allt blir symboliskt och ironiskt när man har blivit förrådd."
Och om det är symbolik man är ute efter,
här bryter jag mig in i min ex-älskares hem
för att hitta en mobil som nästan säkert inte är där,
i ett desperat försök att klara mig, vilket jag kanske inte förtjänar.
Jag var fylld av den ilskna vissheten att jag inte bara var rökt,
utan det var mitt eget fel.
Coop.
Coop. Kom hit.
Herregud!
Herrejävlar.
Coop.
Du skrämde livet ur mig.
Ingen dödade Paul.
Va?
Han sköt sig själv.
Hör på...
Jag vet inte vad du pratar om, men du måste gå.
Sen måste du ha skjutit hans döda kropp,
för att det skulle likna mord.
Okej. Du har blivit knäpp.
Minns du det här?
"Kära Sam. Jag gjorde fel.
Jag är så ledsen för att jag tog dig för given
och krossade vårt äktenskap och vår familj.
Jag har svikit dig som make, och du ska veta att
det inte var för att jag inte älskade dig,
för det gjorde jag,
vilket gör det här så väldigt smärtsamt för mig.
Jag älskar dig.
Paul."
Uppriktigt.
Han skriver om sig själv på slutet. Typiskt Paul.
Bröt du dig in här?
Du la pistolen i min bil. Så vi är nog kvitt.
Jag antar att Pauls livförsäkring
inte gäller vid självmord?
Trots alla hans underbara egenskaper
var Paul väldigt dålig med pengar.
Jag förstod det inte helt förrän vid skilsmässan.
Jag skulle få mycket mindre än jag räknat med.
Så här går det.
Man var snyggingen i high school, men sex år senare är man servitris,
för språngbrädan blev till ett hinder.
Man börjar ligga med chefen.
Kanske söker man jobbtrygghet, eller så är man bara uttråkad.
Så en dag friar han till en.
Det såg man inte komma,
men det man ser är ett stort komfortabelt hem,
ekonomisk trygghet och en chans att tysta rösten i ens huvud
som aldrig sluta fråga: "Vad kommer härnäst?"
Men flyttar in i ett exklusivt kvarter
som kallas Westmont Village.
Man är från South Boston och känner inte till såna.
Man träffar andra fruar
och försöker bli av med sista resten av Southie-accenten
och lär sig shoppa trasiga jeans
som kostar mer än en månadshyra i ens gamla lägenhet.
Sen börjar jeansen bli trånga,
och nio månader senare: bebis nummer ett.
Man kanske inte planerade det
men man slutade tro på planer ungefär samtidigt
som man började ligga med Paul.
Man älskar den här lilla pojken mer än man älskat nån annan,
så några år senare föder man ett barn till.
Och ett tag
har man familj och vänner och livet känns komplett.
Rösten i ens huvud hör av sig ibland,
men det fixar man med lite Xanor och Whispering Angel.
Så genom total brist på fantasi och låg självkänsla
övertygar man sig om att man är lycklig på samma sätt
som vänner och grannar verkar vara.
Några år senare har Paul lämnat en för en yngre version.
Coop är allt som Paul inte är.
Han är snygg och sexig och rolig, och han lär aldrig verkligen älska en.
Det visar sig att även prinsar bara är grodor
i polotröjor från Brunello Cucinelli.
Så man åker tillbaka till föräldrarna i Boston.
Man behöver en paus från alltihop.
Och den där rösten i huvudet skriker
att man kommer att mista allt och kastas ut
ur det här förlovade landet i skam.
Och Paul, hög på en blandning av whisky och antipsykotiska preparat,
bryter sig in i ens hus.
Samma hus han lämnade för att ligga med servitrisen.
Ge mig en chans! Snälla du.
Jag kommer aldrig tillbaka.
- Jag vill träffa dig. - När du vaknar
minns du hur mycket du hatar mig
och alla kvinnor över 30.
Är du i mitt hus? Vad fan gör du där?
- Jag har skrivit en lapp. - Vad pratar du om?
Vänta, Paul.
Jag skjuter mig här! Jag svär!
- Lägg ner pistolen. - Jag svär!
Lägg ner pistolen!
Och ens make sedan 15 år skjuter sig på FaceTime.
Paul?
Paul, svara i telefon!
Herregud.
Pauls livförsäkring är på 20 miljoner.
Det vet man, för han skrev om den i fjol.
Och därför vet man att den är ogiltig vid självmord.
De följande tre eller fyra timmarna slutar man inte röra sig,
för om man gör det, vågar man inte genomföra det.
Man använder en engångsmobil,
för den vanliga stod fortfarande på Paul,
och man ville absolut inte att den svartsjuke fan
skulle få veta om Coop.
Just nu kommer engångsmobilen väl till pass.
Kontentan är att det inte får vara självmord.
ÄR DU UPPE?
I BOSTON MED BARNEN. MINNS DU?
Även död lyckades han slösa bort våra pengar.
Det kunde jag inte tillåta.
Du kunde ha gått till polisen och sagt sanningen.
Livförsäkringen var barnens framtid.
Så du beslöt att kasta bort min.
Du borde ha varit snällare mot mig.
Det är ju mitt liv.
Du förtjänar det inte!
Du och alla högfärdiga rika snobbar
som går omkring som höjdare,
som om alla pengar är bevis på nånting,
när ni har fått allt gratis.
Jag måste låta den där svettiga fan krypa upp på mig varje kväll i flera år.
Jag utstod kränkning efter kränkning bara för att få vara här,
att få ha det här, för mina barn och för mig själv.
Och nu skulle jag mista det,
bara för att Paul inte kunde hålla pengarna på banken
och kuken i byxorna.
Det sorgliga är
att jag förstår hur du känner mer än du anar.
Det gör jag.
Och du har rätt, jag borde ha varit snällare mot dig.
Det ber jag om ursäkt för.
Men jag går inte i fängelse för dig.
Vänta, vi måste prata om det här.
Vi gjorde ju det nyss.
Coop.
Co...
Coop!
Jösses, när började alla ha pistoler?
- Nån måste ha dödat honom. - Du menar inte allvar.
Du bröt dig in här.
Du attackerade mig.
Jag försvarade mig mot den som dödade min man.
Du glömmer en sak.
Vadå?
Du är inte heller en mördare.
Coop!
Vänta! Coop!
- Coop! - I en stad där inget
och ingen var vad de verkade vara,
var det logiskt att ett mord faktiskt inte var ett mord.
Det kändes konstigt att ha medlidande med kvinnan som satt dit mig för mord...
Vänd dig åt höger.
...men Sam försökte bara hålla kvar det som var hennes,
och ingen förstod det bättre än jag.
Vi hade alla gått på samma dröm,
löftet om ett förortsparadis.
Och vi lurades alla att tro att när vi väl kommit dit,
kunde vi behålla det.
Våra stora solida hus fick oss att känna
att vi hade fått tag i en liten bit av evigheten.
Men man behöver inte gräva djupt för att hitta rötan i grunderna.
Allt var en detaljerad illusion,
där magikern och publiken var samma person.
Ibland var det svårt att veta vad som var verkligt
och vad som bara var en illusion.
Men ibland var det inte svårt alls.
Kom hit du med.
Du vill straffa honom, men skriv på avtalet först.
1 VECKA SENARE
Det tog honom hårt att behöva ringa dig.
Om han mister Leuenberger faller hela bygget.
Han vet att han är rökt. Siffrorna är...
- Jag vet siffrorna. - Just det. Förlåt.
Tog han hit Walter ända från Vermont?
Jag säger ju det...
Okej, tack.
Bailey och Russell i samma rum.
Jag är hedrad.
- Gott att ses, Coop. - Jag vägrar be om ursäkt.
Du blev för kaxig.
- Jag vill inte ha nån ursäkt. - Bra.
Till saken.
Som ms Cross berättade
kommer vi ingen vart med Leuenberger sen du slutade.
Vem jag än försöker med,
kommer de tillbaka med svansen mellan benen.
Schweizerjävlarna vill bara prata med dig.
Vete fan hur du bär dig åt.
Vi ger dig jobbet tillbaka med retroaktiv lön,
plus en generös bonus, strukturerad hur du vill.
Som om du aldrig var borta.
Men jag var borta, Walter. Jack lät föra ut mig inför hela personalen.
Åh, kom igen, Coop.
Tror du det finns nån som inte vet att jag är en skitstövel?
Tro mig, du kommer ur det här med flaggan i topp.
Jag vill ha 20 % på Leuenberger och 25 % vinstdelning.
Fan heller, 12 % på schweizarna.
Femton procent av vinsten när de börjar pumpa in nytt kapital.
Tja, om Leuenberger backar ur, Hellman blir orolig,
och oljefamiljerna från Texas börjar ana läget,
lär återköpen strömma in fortare än ni kan täcka dem,
och hela stället går upp i rök.
Liksom ditt kapitalkonto.
- Du mister allt. - Jag har redan mist allt.
Tjugo procent på schweizarna, 25 % vinstdelning.
Du verkar inte förstå hur förhandlingar fungerar.
Jag förhandlar inte.
Fan ta dig!
Det här är mitt företag!
Det är inte ditt om du inte kan behålla det.
Okej, 20 och 25. Förutsatt att du levererar schweizarna.
Genast.
Du och Jack flyger till Schweiz ikväll.
Jag är upptagen ikväll.
Planet lyfter från Teterboro kl 23:00 ikväll.
Mary sms:ar dig flygnumret.
Vi kan prata detaljer på planet.
Är vi överens?
Okej.
Gutenberg Cancer Gala samlar in miljoner varje år
till cancerforskning.
Peter och Diane Miller har varit värdpar i flera år
och pressat oss att köpa bord och lotter.
Med tiden har den blivit ett av de största årliga eventen
i Westchesters sociala kalender.
Att bli sedd här visade alla att man var generös,
en generositet som kräver stor rikedom,
och så främjades den medicinska forskningen
genom tvillingkrafterna socialt tryck och snobbism.
Du anar inte hur lättade vi är att du blev rentvådd.
Inte för att vi nånsin trodde att du gjort det.
Det där blev fel.
Jäklar. Jag vet inte hur man ska prata om det här.
Det vet ingen. Det är okej.
Så varför inte sluta försöka?
- Okej. - Bra idé.
- Coop, hej. - Hej. Tack.
Du är jättefin. Jösses!
Tack.
Vilken välkommen syn.
- Kul att se dig. - Ja.
- Se på dig. - Länge sen.
- Kul att se dig. - Ja. Bra bord.
Bra bord.
Hej, hur mår du? Var är Barney?
- Var tror du? - Visst. Okej.
Självklart.
Där har vi honom.
Bord 10.
Hej, syrran. Hur mår du?
- Jag är strax tillbaka. - Okej.
Hej, kompis.
Ser man på,
här har vi visst balens drottning.
Ja. Att bli rentvådd från mordanklagelser gör en populär.
Gratulerar till att inte vara en mördare.
Så, när ska du träffa Jack?
Det är redan gjort.
Är det?
Men du ringde inte mig?
Jag visste att vi skulle ses här.
Fan ta dig. Vad sa han?
Det var ett frestande erbjudande.
Hur frestande?
- Jag funderar på saken. - Du funderar...
Ja. För all del.
Vi tar god tid på oss här, du vet,
för du vill inte ha tillbaka alla pengar, även mina,
- utan att fundera över saken, va? - Coop.
- Hej. - Jag är så glad att se dig.
Jag tvivlade aldrig på din oskuld.
Hallå. Lite drinkar åt honom här, va?
Jag har en.
Ja, än sen?
Kan vi få en Macallan här, tack.
- Ursäkta mig, killar. - Ja.
Hej på er.
- Hej. - Hej, pappa.
- Hej. - Tack för att ni kom.
- Hej. - Mel.
Vad fin du är. Hej. Andrew.
- Hej. - Härligt att ses.
Jag vet inte... Titta där.
- Hej. - Här borta...
- Hej. - Hej.
Är allt väl?
Jadå.
Glöm tennislaget.
Du har ett helt år att oroa dig för Princeton.
Vill du jobba med en professionell tennistränare?
Du är min tränare.
Det måste inte vara jag.
Jo, det måste det.
Tack.
Vår lilla pojke börjar visst bli stor.
Och du? Dejtar du nån?
Jag gjorde det. Det är komplicerat.
Jag kan vara för mycket.
Det är okej att vara för mycket.
Om han inte klarar det, kan han dra.
Ja.
Han kan dra.
Ja.
Jaha. Jag måste gå.
Men du kom ju nyss.
Det är bästa tiden att gå.
Hej.
Vi ses sen. Använd kondom.
- Hej. - Hej.
- Får jag sätta mig? - Visst. Ja.
- Okej. - Vi kommer strax.
Okej.
Jag har försökt få kontakt med dig.
Jag vet.
Jag behövde bara lite tid.
Självklart.
Jag är så ledsen.
Du förtjänar så mycket bättre.
Jo.
Men det var mitt eget fel.
Jag blev kär i en kvinna som var kär i en annan.
Vad pratar du om?
Inget.
Säg inget. Hon kommer.
Varsågoda.
Vadå? Vänta lite.
Åh nej. Du är fast med mig.
Wow.
Du är fin.
Det säger du bara för att det är sant.
Hur gick det där, då?
Jag har visst blivit förlåten.
Han är bättre än jag.
Uppenbarligen.
Hur som helst tänker jag nog flyga solo ett tag.
Samma här.
På tal om det såg jag Sam ute och shoppa häromdagen
som om inget hade hänt.
Tja, hon dödade honom inte
och har inte tagit ut livförsäkringen än,
så formellt sett var det inget bedrägeri.
Hennes advokat ordnar nog så att hon får samhällstjänst, böter.
Fast hon tänkte skicka dig i fängelse.
Hon hade sina skäl.
Henne förlåter du?
Det tog dig två år att förlåta mig.
Jag var inte förälskad i henne.
Nu lämnar jag dig.
De har ju inte serverat middag än.
Det är bästa tiden att gå.
Du.
Håll dig utanför trubbel, va?
- Jag följer dig tillbaka. - Okej.
Fri man. Se på dig.
- Jules. - Hej, Coop.
Vi var så glada att du blev rentvådd.
Vi trodde aldrig på det, men ändå.
Ja, du spelade visst på överlagt mord.
Du känner mig.
Jag brukar spela på högoddsare.
Jag får väl vara tacksam för att du inte påverkade utgången.
Som du gjorde med högskoleproven.
Vad pratar du om?
Du trodde att du var försiktig, men ryktet sprider sig.
Och om det sprider sig till rätt personer
får Chelsea vara glad om hon kommer in på folkhögskola.
Hur kan du veta det där?
Du kan inte veta det.
Du är ute på djupt vatten, Jules.
Det finns inget värre än nån som inte vet vad de inte vet.
Och du vet noll.
Så, ni har alla colleges i USA att välja bland,
men hon kommer inte till Princeton.
Hotar du mig?
Det kan du ge dig fan på.
Tack.
- Tack. - Tack, sir.
Så här går det till.
Du sliter hårt för att bygga det liv du tror dig vilja ha,
men en dag tar nån det ifrån dig.
Det är då du lär dig den enorma skillnaden
mellan att jobba hårt och att kämpa för ditt liv.
Du har aldrig tvingats kämpa förut. Du vet inte ens om du kan.
Men du kämpar, och till din stora överraskning vinner du.
Det borde kännas härligt.
Det borde kännas som räddning, bekräftelse och seger på samma gång.
Men nåt har förändrats.
Du ser ditt gamla liv framför dig, ditt om du vill ha det.
Det vore så lätt att hoppa på hamsterhjulet
och börja springa igen.
BRUCE KAN DRA ÅT HELVETE
Jäklar.
Susie.
Vad har du gjort?
- Hör på... - Nej!
Vad fan har du gjort?
Men när du har slickat såren
och varit arg på världen och försökt rädda dem du älskar,
måste du se dig i spegeln och fråga dig
om du verkligen kan bli den du var förut.
För den hårda sanningen är
att när du har sett kaoset bakom kulisserna
kan du aldrig riktigt se showen på samma sätt igen.
Men just nu...
...just nu,
är det dags att jobba igen.
OM DU ELLER NÅGON DU KÄNNER BEHÖVER STÖD,
GÅ TILL APPLE.COM/HERETOHELP
Undertexter: Bengt-Ove Andersson