ANKSTESNĖJE SERIJOJE
Ė! Kalba Deivas Frankas.
Sveiki! Aš truputį apsinešęs,
bet kiek galėdamas pasistengsiu primint paskutinę seriją, nes daug kas nutiko.
Žodžiu, šutvė nekantrauja būti Las Vegase „CinemaCon“ –
tai baisiai svarbus konventas,
kuriame studijos pristato filmus ir panašų mėšlą.
Staiga Grifinas pasako Metui, kad supistas „Amazon“ gali nupirkt „Continental“
ir jie praras darbus, žmogau.
Bet, blemba, jei jie pavarys pristatyme,
gali sutrukdyt pardavimui ir išsaugot savo darbus.
Metas surengia nesveiką vakarėlį,
kuriame Zoja Kravic ir šutvė prisiryja per daug grybukų,
ypač Grifinas, kuris toks apsinešęs, kad supistai baisu, eina sau.
Todėl reikia jį išblaivyti prieš pristatymą,
bet jie pameta tą šiknių kazino.
Jei kas nors ras jį tokį susipisusį,
ypač jei pramogų pasaulio žurnalistas Metas Belonis,
jiems bus supistai šakės.
Galiausiai jį randa Patė.
Bet ji nežino apie „Amazon“ pirkimą,
todėl paskambina Beloniui, kad jis pamatytų kominį Grifiną –
taip ji keršija dėl atleidimo iš darbo.
Dabar varau prie lošimo stalo laimėt šlamančiųjų,
nes savo magiškuose filmuose išmokau skaičiuot kortas.
APGAULĖS MEISTRAI
Tad mėgaukitės suknista serija! Las Vegasas, mažut!
PRISTATYMAS
Kokie mes seksualūs.
Žiūrėk čia. Pozuok prieš kamerą.
- Pasižiūrėk į save. Tu visai karšta. - Labas.
- Susipažink su Afrodite. Afrodite, Patė. - Aha.
Pažinkit viena kitą. Gal galėsim sugult trise.
Gal galėsim.
Argi tau nepatiktų?
- Glamonės! Taip! - Glamonės. Nepamiršk glamonių.
Ei!
- Pate, ar matei Grifiną? - Labas.
O Dieve.
Jis daro oralinį!
- Jėzau! Patraukit jį iš ten. - Šūdas!
Ne! Palikit jį ten!
- Mergyt, ką? - Pate, proto netekai?
Mums jo reikia pristatyme.
Nelieskit jo! Belonis jau pakeliui čia.
Belonis? Bet aš ką tik juo atsikračiau. Kodėl jis pakeliui?
Ką tu darai, Pate?
- Nukelk jį, blemba! - Padėkit!
- Padėkit mums! - Nesušlapk.
- Šūdas, Pate, kodėl? - Mums jo nereikia.
Pažiūrėk į jį. Atrodo kaip mano dukterėčia festivaly,
bet jis tikras velnias.
Atleido mane ir sugriovė mano gyvenimą.
Sakei, tu esi laimingesnė.
Esu, bet tai nereiškia, kad jis nebandė manęs sužlugdyt.
Klausyk, Pate.
Jei Belonis šitai pamatys, mums galas.
Tu nesupranti! „Continental“ studija gali būt parduota „Amazon“.
„Continental“ parduos?
Taip.
- „Amazon“? - Taip!
- Bus kaip su MGM? - Taip!
Visa „Continental“ taps kažkokiu technologijų įmonės skyriumi?
Būtent!
Todėl aš, Grifinas ir kiti šitaip dedam į kelnes.
Jei pristatymas nebus nepriekaištingas, jei neįtikinsim,
kad turime aiškiai geriausias metų prognozes,
aš būsiu paskutinis „Continental“ studijos vadovas.
Aš nežinojau to. Norėjau…
- Metuk, atsiprašau. - Nieko tokio.
Atsiprašau.
Mano meilė tau didesnė už mano neapykantą Grifinui.
Girdėjot Metuką! Ištempkit tą kipšą iš ten!
Mes stengiamės!
- Ar jis kvėpuoja? - Lyg ir.
O Jėzau Marija.
Jei išvyksim iš „CinemaCon“ nieko nenužudę,
tai bus supistas stebuklas.
Turim grąžint jį į kambarį ir paruošt pristatymui.
Kaip?
Viešbutis pilnas žmonių, trokštančių, kad susimautume, blemba.
Ką darysim? Nešim jį kaip sušiktą lavoną?
Taip! Kaip lavoną!
Kaip filme „Savaitgalis pas Bernį“.
Siaubingas filmas, bet geniali gudrybė.
- Eina pist. Nerealu! - Taip!
Pala, tai išties gera mintis.
Negalit rimtai siūlyt nešt
jo nugeibusias mėsas per kazino salę.
Metas filmų magijai.
- Aha. - Taip, blemba.
Seni, eik greičiau.
Čia mano didžiausias greitis.
Einu į jo kambarį, paimsiu jo maišą.
- Gerai. Susitinkam apartamentuose. - Aha.
Koks aš apsinešęs. Negaliu patikėt, ką darom.
- Šėliotojai! - Ei, Deivi!
Ei, ką tu? Vis dar laikaisi, žmogau?
- Po velnių, taip! - Puiku!
Ką tik per pokerį laimėjau 50 tūkstančių.
Išlošiau iš tokių tipų, jie žiauriai užsiraukė.
- Nuostabu. Puiku. - Va jie! Šitie vyrukai.
- O ne. - Matot, kokie liūdni?
- Atrodo pikti. - Atsiprašau.
- Parūkysiu žolytės… - Geras.
…ir pasimatysim pristatyme.
Beje, kad ir kas tas bičas, jis atrodo visai miręs.
Blemba!
- Šūdas! Einam. - Jis vis man liečia sumautą ausį.
- Metai, nelemtas Belonis. - O Dieve. Padėk mums.
- O ne. - Padėk, Pate.
- Sveiki. - Sveikas.
- Sveikas! - Pate, kaip laikais?
Metas Belonis! Patikimasis Holivudo tiesos skleidėjas.
Kalbant apie tiesas, gal turi man žinių?
Turėtų būti kas nors, ką norėtum išduot.
Koks tu nedoras.
Ne, tai tik tipinis ramus „CinemaCon“.
Aha.
Beje, kad jau sutikau jus,
girdėjau kalbų apie galimą „Continental“ pardavimą.
- Tu rimtai tuo tiki? - Ne.
Kitos studijos skleidžia paskalas,
kad nukreiptų dėmesį nuo artėjančio Meto triumfo.
- Taip, Metuk? - Bus įspūdingi metai.
Čia mano dėdė Ronaldas Sapersteinas.
- Aha. - Turi tris kino teatrus Long Ailande.
Jis prisigėrė, nes pralošė prie stalo.
- Aha. - Suprantu jus, Ronaldai.
Aš ištuštinau kišenes žaisdamas 21.
- Aha. Gerai. - Beloni, tu geriausias.
Iki! Pasimatysim salėje.
Sėkmės su pristatymu.
Nekantrauju pamatyt, ką darys Grifinas Milis.
- Jis pavarys! - Gerai, iki.
Kas nutiko? Jis atrodo siaubingai.
Tai ne, blemba.
Kaip reikalai su Zoja Kravic?
Ji su stilistų komanda,
bet vis dar labai apsinešusi ir keistai elgiasi.
Puiku. Dabar turim rūpintis šituo vyruku.
- Sveiki, pone. Gal vandens? - Ei.
- Kavos? Ko nors? - Aš kaip ir… Tiesiog…
- Nesuprantu, ką jis sako. - Nekreipk dėmesio, jis apsinešęs.
Atidaryk vonios duris. Reikia jį nupraust.
Perrengt ir taip toliau. Jis tuoj turės būt ant scenos.
Jis dvokia, žmogau.
Dieve aukščiausiasis. Va.
- Pasodink jį. - Pabandysiu.
- Na va. - Taip.
Puiku. Greičiau. Nuprausk jį.
Nurenk jį.
- Bandau. - Nurenk jį.
- Turiu jo krepšį. - Pasaka.
Ė! Sali, turim jo drabužius.
Turit švarų golfą?
- Taip… Čia yra… - Turim.
- …prakeiktas… Kas čia? - Kas čia?
- Antkrūtinis ar koks šūdas. - Primena liemenėlę.
- Ko dar reikia? - Švarių apatinių.
Gerai. Ginčytinas reikalas.
- Kam uostai? - Iš instinkto.
- Sali, tau viskas gerai? - Negerai, Pate.
Į kelnaites turiu sugrūst boso penį
ir nesiseka, nes jis suknistai gigantiškas.
- Na žinoma. - Žinojau, kad jis didžiapenis.
Matyti iš eisenos.
- Jau gerai, ateinam. - Gerai.
- Na va. - Ir vienas, du, trys.
Paplokit jam.
Tik pažiūrėkit į jį.
Gražu.
- Kojos truputį nelaiko. - Pasodink jį ant sofos.
- Ant sofos. - Uždenkit jo spenelius.
Jis su liemenį formuojančia juosta?
Atrodote puikiai. Didelis berniukas.
Man patinka jūsų eisena.
- Sodinkit ant sofos. - Na va.
- Užmaukit kelnes. - Prašau!
Taip, paslėpkim spenelius. Gerai.
Atrodo, susitvarkot.
Mes pažiūrėsim, kaip Zoja Kravic.
Metukai, nutrauk beprotystę.
- Nieko negaliu nutraukt. - Nevesi jo ant scenos.
Per vėlu, jau pranešėm apie jį. Negalim rodyt silpnybių!
Jungiam aukščiausią pavarą.
Nenoriu atidaryt šių durų.
Ne. Žiūrėkit… Metai, ar čia aukštai?
- Kas čia daros? - Ji nelipa žemyn.
Sako, čia per aukštai.
Grindys taip toli. Jos man nerodo.
Nežinau, ką tau pasakyt, Zoja. Čia neaukštai!
Gali parodyt man?
- Nes tai beprotybė. - Dėl Dievo meilės.
Zoja, mieloji.
- Zozo, matai batelį? - Taip.
Na, tas staliukas yra tik keturių batelių aukščio.
Keturių batelių aukščio?
Ką tu čia šneki?
Gerai. Regis, jūs susitvarkot.
Leisiu jums užsiimt.
Praneškit, kai bus tvarka.
Maja. Ei, kas yra?
Dabar tu toks velniškai karštas.
Ak, prašyčiau.
Galvojau, nebeužsiimat tuo mėšlu.
- Nebeužsiimam. - Iškrypėli tu.
Ji nulipo nuo staliuko, bet dabar guli po lova.
Jos mano, kad gali taip pabaigt ruošt ją.
Puiku. Nuostabu. Tobula. Man tinka, blemba.
Užmovėm kelnes, bet jis vėl atsijungė.
- O tai blogai. - O Dieve.
- Pašalinkim tą dvoką. Lūpos… - Eina šikt.
O blemba. Turim kaip nors išblaivyt jį.
Kokaino jam į nosį.
- Ar tai padeda? - Padėjo filme „Skrydis“.
Kur Denzelis Vašingtonas prišniaukštė kokaino
ir davė parodymus FAA.
Naudosim „Skrydžio“ taktiką, kad šiknius dalyvautų pristatyme?
- Mums pavyks! - Taip!
Gerai. Svarbu, kad nesibaigtų kaip filme „Senasis Amsius“.
Pirma, uždenkit tą spenelį, nes man jo per akis.
Reikia užspaust burną, antraip išpūs.
- Pasiruošę? Vienas, du… - Privarom!
Privarom, mažučiai.
- Giliau. - Aha.
Metju.
- Taip! - Pristatymas?
Kaip sekėsi?
Jis dar neįvyko, bet jau tuoj, pone!
Padarykim tai!
- O taip! - Varikliai riaumoja, pone.
Ei, žiūrėkit!
Pristatau jums CŽV samdomą vampyrų žudikę, nakties karalienę…
- Nakties karalienė. - …agentę Juodsparnę.
Taip! Karalienė!
Aš esu Juodsparnė.
Taip, tai tu.
Aš Juodsparnė?
- Taip. - Tai kur tada Zoja?
Tu esi ir Zoja.
Kur Zoja?
Dėmesio, žmonės.
Pristatymas prasidės po… Kokia velniava čia darosi?
Kur Zoja?
O ne.
Gerai, Zoja.
- Nori vandens? - Nori vandens?
- Aš tavęs klausiu. - Aš tavęs klausiu.
- Kodėl visi, tik ne aš, apsinešę? - Kodėl visi, tik ne aš, apsinešę?
- Duok jai vandens, žmogau. - Mums pavyks, blemba.
- Bet čia per tylu. Įžanga. - Paleiskit įžangos muziką.
Turim Niką Stolerį.
Sveiki. Truputį pakoregavau „Kool-Aid“ pristatymo žodžius.
Norėjau… Ar Grifinui viskas gerai?
Taip. Jis jaučias pasakiškai.
O jums viskas gerai?
- Apsinuodijom maistu, niekis. - Mums gerai.
Stoleri, palauk ten už scenos,
aš pasakysiu, kada tavo laikas. Gerai?
Manau, pasišalinsiu ir gal nedalyvausiu šiame pristatyme.
Klausyk, ką pasakysiu, blemba.
Pasitrauk, ir prisiekiu savo sušiktais kiaušais,
„Kool-Aid 2“ režisuos Šonas Livis, blemba.
Atsiprašau. Tik pasakyk, kada manęs reikės.
- Šaunuolis. - Gerai.
Gerai. Kur Deivis Frankas?
- Dabar jo eilė! - Deivi?
- Ką jūs? - Šūdas, žmogau. Viskas gerai?
- Ne. - Velnias. Kas nutiko?
Seni, tie bičai, kurių pinigus paėmiau, sudaužė mane kaip sušiktą obuolį.
Kodėl?
Nes manė, kad sukčiavau su sušikta magija.
- O tai tiesa? - O taip.
Jėzau.
Ką, po velnių, dabar darysim?
Ką? Aš susidorosiu. Leiskit muziką.
Nesu „Alfabet Sičio“ prodiuserė,
bet dėl žmogiškumo reiktų neleisti jo.
Branguti, tau reikia skubios pagalbos. Mes susitvarkysim.
- Jo galva kraujuoja. - Sakiau, kad susidorosiu. Leiskit muziką.
- Leiskit muziką! Neturim pasirinkimo. - Gerai. Eina pist.
Leiskit, blemba. Turim eit. Viskas gerai?
- Per gerai, mažut. - Susitvarkysi?
Nekantrauju pamatyt, ką darysi. Puiku.
Aš – Džimis Defelipė.
Taip, daug ko patyriau.
Bet nieko, ko nepakelčiau.
Galit šaudyt į mane, badyt mane, sudaužyt kaip suknistą obuolį.
ALFABET SITIS
Bet aš neatsitrauksiu, nes turiu darbą.
Aš užsiimu reketu Niujorko mieste.
Ne visame mieste.
Kitos šeimos irgi turi savo teritorijas.
Mes su savo gauja
kontroliuojame tą rajoną, kuriame verčiau elkitės kaip pridera.
Mes valdome Alfabet Sitį!
Eina šikt. Biče, tau pavyko! Buvo nuostabu!
- Kaip taip pavyko? - Man reik greitosios.
Viešpatie aukščiausias.
- Veskit jį. - Taileri, kviesk pagalbą.
- Padėkit jam. - Aš ne nelemtas gelbėtojas.
- Zoja, saule. - Mano blužnis!
- Tavo eilė po minutės. - Tavo eilė po minutės.
- Zoja. - Tavo eilė po minutės.
- Sėkmės, meile. - Zoja. Sėkmės, meile.
Zoja, spauda pašėlo. Bus nuostabu.
Eik, 20 sekundžių skaityk iš suflerio ir pavojus liks praeity.
Nebereikia, nes tai nebesvarbu.
- Tai labai svarbu. - Svarbu.
Ne. Niekas nesvarbu. Mes dešrelės su oda.
Ne, nieko tokio. Mes dešrelės su oda.
- Zoja, gerai jautiesi? - Dešrelės. Gerai jautiesi?
- Kas tau negerai? - Kas tau negerai?
- Kas, po galais, darosi? - Kas, po galais, darosi?
- O Dieve. - Jai viskas gerai.
- Ji prarado savimonę. - Ką, blemba?
- Kokį velnią padarei mano klientei? - Gerai.
- Nuskambės blogiau, nei yra… - Nei yra.
- …bet netyčia apsvaiginau ją. - Apsvaiginau ją.
- Kuo? - Tai buvo senovinis Holivudo bufetas.
- Būtent. Būdavo toks. - Būdavo toks? Nebūdavo.
- Būdavo. - Tai tik grybai, aišku?
Ji ne pirmąkart jų vartojo.
- Tik ne tiek daug. - „Tik grybai“.
- Tai paskutinis sumautas lašas! - Paskutinis sumautas lašas!
Ji tikrai neis ten apkvaitusi.
Gera, laikas pristatyti „Juodsparnę“.
- Dabar. - Pirmą daryk „Sidabrinio ežero“.
- Gerai. - Pate,
gali nueit ir patempt gumą? Paimprovizuok.
Aš dirbu tik su sufleriais.
Klausyk. Man tik reikia, kad nueitum
ir truputį išloštum laiko. Prašau padėti man.
- Padėk man. - Padėk jam.
- Sutinku. - Puiku, ačiū.
- Tu gali, kietašikne motera! - Tu gali.
- Tu iškalbinga, pavaryk. - Pavaryk, blemba.
- Scena – tavo. - Improvizuok.
Tu gali.
Ačiū, Pate.
Sveiki visi „CinemaCon“.
Aš esu Patė Li, išdidi kino teatrų mėgėja!
O taip.
Kad ir kiek filmų žiūrite, niekada nepamiršite to pirmojo, tiesa?
Oi ne. Aš pamenu saviškį. Mano pirmasis filmas buvo…
na, žinau, kad tai buvo tas, dėl kurio panorau kurti filmus.
Man tebuvo 7–8 m.,
mamai tuo metu buvo viena blogųjų fazių.
Oho, kaip ji verkdavo.
Tad tėvas pagriebė mano broliuką, mane ir pasakė
„Nešdinkimės velniop iš to namo“.
Po valandos jau sėdėjome stebuklingame pastate,
žiūrėjome į milžinišką gražų veidą…
Žinote, apie ką kalbu. Tai buvo jos pirmas filmas.
- Merė Pikford. - Kas? Merė Pikford?
Tai kiek tada man metų? Aš tik…
- Prašau… - Klausyk, kaip yra.
Tu – viena didžiausių žvaigždžių pasaulyje.
Tavo vardas – Zoja Kravic.
Lipsi ant scenos ir paskaitysi iš suflerio.
Grakščiai ir nuožmiai kaip prakeikta liūtė, blemba!
Tu – Zoja Kravic!
- Reikia daugiau laiko. - Jau laikas!
Dar sekundės!
Nesu tikra, ar tai buvo filmas vaikams.
Ten be galo daug gėrė.
Gerai.
Žmonės, ji negali to daryt. Aš nebegaliu į ją žiūrėt.
Turim tęsti. Gerai.
Prašau paruošti „Sidabrinio ežero“ tekstą.
- Gerai… - „Sidabrinio ežero“.
Pagaliau sušiktas sufleris. Ačiū. Gerai. Važiuojam.
Tai – neabejotina sėkmė.
Los Andželas 1968 m.
Šalis keičiasi, tačiau nepakankamai greitai.
Dvi moterys traukia viena kitą, o visuomenė bando jas išskirti.
Su pasididžiavimu pristatau ir leidžiu jums žvilgtelėti
į Saros Poli elegantišką filmą „Sidabrinis ežeras“.
Remikas. Remik. Li Remik!
Iš „Days of Wine and“… Ačiū.
- Ačiū. Puikiai, Pate. - Tęsiam. Reikia eit.
Dabar paleisim „Juodsparnės“ anonsą.
Leiskit, blemba, ką tik norit.
Aš vedu savo klientę į kambarį.
- Pokalbis baigtas. - Ne. Pasakiau Zojai,
kad ji neturi daryti to, ko nenori daryti.
Bet ji nekantrauja pristatyti.
- Reik pasirodyt. - Manipuliatorius.
- Kur Zoja? - Jai viskas gerai. Kur nors čia.
- Kur ji, blemba? - Viskas gerai. Zoja? Zoja!
- Zoja? - Eina šikt.
Naktimis ji medžioja vampyrus.
Negailestinga žudikė, ištroškusi teisybės,
ir CŽV slapčiausias mirtinas ginklas.
Samdoma žudikė, kuri dirba šešėliuose ir saugo, kad laisvės liepsna neužgestų.
Vienintelis dalykas, kurio labiausiai bijo požemio karaliai,
yra nakties karalienė…
Juodsparnė!
Aš esu Zoja Kravic
ir džiaugiuosi galėdama iš bestselerių knygų puslapių
prikelti įspūdingą Juodsparnės veikėją gyvenimui ir parodyti ją jums kinuose!
Bet kad ir kaip džiaugiatės „Juodsparne“,
atėjo laikas svarbiausiam filmui.
Apie „Continental“ studijos didelio biudžeto 2026 m. filmą „Kool-Aid“
pakalbės scenarijaus autorius, režisierius Nikas Stoleris!
Sveiki visi.
Aš rašytojas, režisierius Nikas Stoleris…
Ačiū jums.
- Darysiu sysiuko. - Atsiprašau?
- Blemba, šlykštu. - O ne.
Gerai. Jūs susitvarkysit.
- Tvarkykitės. - Šaunuoliai.
Gerai, pone Mili. Finišo tiesioji.
Jums tereikia užlipt ant scenos, perskaityt suflerį
- ir bus gerai. Taip? - Aš pasiruošęs, Metju!
- Puiku! - Taip, mažut!
- Prakeikimas! - O ne, šūdas!
Šūdinos mano kojos!
Dovanok, Metju.
Gal dar kokaino?
- Galėtų padėt. - Ne!
Tiesiog įvežkim jį.
Taip kils daug klausimų, į kuriuos negalėsim atsakyt.
Aš žinau, ką daryt su Grifinu.
Tu lipk ant scenos. Pasitikėk manimi.
- Tiesiog eik. - Metai, tu gali.
Tu gali. Mes padėsim.
- Mes tavim tikim, Metai. Eik! - Visi tikim tavim.
Tu gali.
Tu – juodaodė žydė karalienė. Tu – Zoja Kravic.
- Gerai. O Dieve. - Fu.
Metuk, ar sakiau tau, kad tapai puikiu studijos vadovu?
- Ne. - Na, ką tik pasakiau.
- Parodyk jiems. - Ačiū tau.
- …tampa vienintele jų viltimi.
Ji parodys žiūrovams, kad gali ne tik pradaužti sienas,
bet ir visiškai jas nugriauti!
Šaunuolis.
Paplokite Nikui Stoleriui!
Kaip jau pamatėte,
„Continental Studios“ šiems metams paruošė vienus stipriausių projektų.
Prestižiniai filmai, naujausia veiksmo franšizė,
vasarinis didelio biudžeto filmas šeimai –
šiais metai kinuose turime ką pasiūlyti visiškai visiems.
Žinau, kad mes čia esame tam, kad džiaugtumėmės filmais,
bet tiesa ta, kad filmų nebūtų, jei nebūtų
juos kuriančių žmonių.
Ir todėl aš noriu skirti minutėlę pakalbėti apie savo draugus.
Žinot ką? Kodėl jums neatėjus?
Kvin, Pate, Maja, Sali, Taileri, Petra. Visi ateikite.
Ateikit.
Pasitikime juos.
Jie patys geriausi.
Sakau nuoširdžiai. Seniau maniau, kad ši studija –
absoliučiai svarbiausias dalykas mano gyvenime.
Bet jūs esate absoliučiai svarbiausi mano gyvenime.
Jūs visi. Aišku? Ir aš jus myliu.
Myliu jus visus. Ačiū tau.
- Ačiū tau. Ačiū už viską. - Prašom.
Girdi? Ačiū tau.
Gerai.
Ačiū tau, Pate. Ačiū už viską.
Taileri, tu kietas. Šaunusis vyre.
Nepakankamai tave pagiriu, Petra. Tu šauni.
Gerai.
O dabar
prašau kartu su manimi pasitikti
„Comworld“ gen. direktorių, mūsų bebaimį lyderį
Grifiną Milį!
Aukštyn.
- Eina šikt! - O Dieve!
O blemba, šūdas!
O šūdas!
Pate.
Oi, tikrai. Atsiprašau, kaip baisu.
Štai Grifinas Milis!
Koks artistas. Tiesa?
GRIFINAS: FILMAI MUS SUARTINA…
Filmai…
Mus…
Filmai…
Filmai!
Filmai! Filmai!
Taip!
Išvertė Kristina Čeidaitė