КІНОСТУДІЯ
«СІНЕМАКОН»
Через шість тижнів ми скажемо...
О, так.
ФІЛЬМ «KOOL-AID»
Метью, заради бога, прибери телефон.
Поклади.
Добре. Вибач. Секунду. Я...
Я дещо забув на роботі
і шукаю, хто міг би привезти це мені сюди.
- Але я вже все владнав. Усе. - Добре.
- Чудово. Ніякого телефона? - Ніякого.
Розкішно. А тепер
розкажи, що там у тебе на роботі.
Та багато чого. Ми...
Ми зняли фільм «Kool-Aid», і він зібрав непогані відгуки.
- Це так надихає. - Так.
І цього тижня ми їдемо на СінемаКон,
де зробимо неабиякий фурор.
- Подія визначна. Тому... - Надіюся.
...я загалом дуже... Я в захваті від роботи.
Це добре. А подругу ти маєш?
Ні. Та й, якщо чесно, мені...
Мені трохи самотньо. Я...
Я стільки працюю, і...
Зрозумій правильно, я люблю людей, з якими працюю,
але ж я їхній начальник, і мені здається,
що я їм насправді не друг.
Друзі!
Кіностудія – найважливіше у твоєму житті, і це добре.
Ти переможеш на Комік-Коні.
На СінемаКоні. Там не перемагають.
Але твоя правда.
Усе так, як ти й кажеш.
Ой. Прийшла людина, з якою в мене тут зустріч.
Ти замов нам десерт.
- Десерт. Так. Я замовлю... - Морозиво.
- ...морозиво й листковий пиріг. - Так, дякую.
Я швидко.
- Джемма. - Це я.
- Я Метт. Я від Дейва Франко. - Вітаю.
- Це чудово. - Супер.
Дякую, що приїхали аж сюди. Я такий зайнятий.
Хотів з вами побачитися
- до мого від'їзду. - Без проблем.
- У відрядження. - Круто.
Дейві каже, ви їдете у Веґас?
- Так. - Буде забава.
Так. А з гостинцями буде ще цікавіше.
- Так. Аякже. Ось вони. - Дуже дякую.
Ви ж уже вживали гриби?
Так. Я той ще грибоїд.
Справжній фанат. А вони дуже міцні?
По дві восьмих у кожній.
По дві восьмих. Тобто по 0,25?
Так. Дві восьмих.
- Дві восьмих. - Так. Дві восьмих.
Ясно. Зрозумів.
- Годиться? - Ще й як. Годиться.
Дуже вам дякую. Нате.
- Спасибі. Дуже вам вдячний. - Так.
- Відтягніться там у Веґасі. - Дякую.
Метью.
- Мамо. - Що?
Хто це була? Така гарнюня.
Дієтолог, з якою мене познайомив Дейв Франко.
Це добре, бо ти гладкий.
Спасибі.
Спробуй отой оземпік.
- На ньому всі худнуть. - Так.
- Чув таке. - Так.
Я Метт Беллоні, й ви слухаєте «The Town»,
команда якого їде на СінемаКон у Лас-Веґас.
Для тих, хто не знає:
СінемаКон – це щорічне зібрання, де кожній кіностудії
дають один день для презентації своїх кінопродуктів на найближчий рік.
Що більше власникам кінотеатрів сподобається показуха,
то більший прокат забезпечить собі фільм, і то більше збере грошей.
Головною інтригою СінемаКону буде Continental Studios.
О, так.
У студії вражаючі новинки.
Подейкують, що їхній блокбастер «Kool-Aid» стане новим «Барбі».
- Я якраз п'ю Kool-Aid... - Стане, Беллоні!
...з фільму «Kool-Aid».
На їхню презентацію вишикувалися зірки,
і ходять чутки, що гендиректор Comworld Ґріффін Мілл
навіть вийде для апофеозу на сцену.
Вони приберегли для СінемаКону всі свої новинки.
Слідкуйте за останніми новинами на «The Town».
Увага, всі.
З нагоди СінемаКону я дарую кожному по Kool-Aid-мімозі.
Петті, тобі з яблучним сидром.
Яблучний сік і Kool-Aid? Ні.
За нас.
А зроби напій для «Срібного озера».
Цей фільм здобуде нам «Оскар».
Ну, мені. Але я тобі подякую.
Дякую, Петті. Цього року успіх нам гарантований.
Ми маємо престижні фільми «Срібне озеро» та «Альфабет-Сіті».
Блокбастер «Kool-Aid».
Не забувай про «Чорне крило».
Ця прем'єра-сюрприз усіх порве.
Стоп. А Зої Кравітц устигне на презентацію?
Вона на зйомках у Бухаресті, але прилетить, тримаймо пальці.
Боже, ми будемо на висоті.
Станемо фаворитами цьогорічного СінемаКону.
Метт Беллоні сказав це в ефірі «The Town».
- Ого, круто. Дуже. - Ох.
Ми сьогодні відтягнемось, як у «Страху й огиді в Лас-Веґасі».
Бачила його?
- Ні. - Ти що?
Запиши у список.
Ви здивуєтеся, скільки вона не бачила класики.
Якщо під класикою ти маєш на увазі свою дитячу колекцію VHS, то так.
Вона не дивилася «Манекен», не бачила «Літню школу».
Розумієте, про що я? Треба ж знати кіношедеври,
якщо вже будеш на зйомках з цими режисерами.
- На зйомках? - Запустили мій перший фільм.
Боді-горор Коралі Фаржи.
Ну добре.
Якщо серйозно,
ви знаєте: для мене Continental Studios
важливіша за все на світі.
Я кажу це своєму психотерапевту,
мати мене цим шпиняє, та й ви частенько шпиняєте.
І... от ми з вами на порозі нашого чи не найуспішнішого року.
Он як? Найуспішнішого?
Так. Найуспішнішого.
Тому за Continental.
За Continental.
Гидота.
- Несмачно. - Гівно якесь.
Ух, фе.
О боже. Свято буде феєричне.
Стільки зірок буде.
Люблю, коли ти такий.
Ми заслужили випустити пару.
- Особливо у Веґасі. - Ще б пак.
- «Свінґерів» я бачила. - Слава богу.
Я прихопив чистий медичний кокаїн.
Як Кіт Річардс нюхав. Звертайтесь.
Я купив у тієї дівулі Джемми цукерок з грибами.
Вона постачає знаменитостям.
- Ти вживатимеш наркоту? - Так.
Ти ж навіть травичку не куриш.
Скільки разів у житті ти накидався грибами?
- Чотири. - Ти ба.
- Не вірю. - Ото буде пригода.
Завжди мріяла обдовбатись у Веґасі грибами.
А вони міцні?
Ну, в кожній по дві восьмих, а це...
По 0,25. Чверть. У кожній по чверті грама.
- Мікродоза. - Так.
Я викладу їх на велике блюдо.
Як колись робили в Голлівуді, бо нас чекає Веґас.
Нас чекає Веґас.
- Давай, кажи. - Скажи це.
- Нас чекає Веґас! - Так!
У тебе стільки грошей, що ти й не знаєш.
Не відставайте. Жвавіше.
Гляньте. Такий крутяк, га?
ПІДВИЩЕННЯ АЛЬФАБЕТ-СІТІ
ПЕРДОКАЛІПСИС!
- Джонні. - Вона незрівнянна.
СРІБНЕ ОЗЕРО KOOL-AID
Зак.
ВІЯЛОВЕ ВИМКНЕННЯ ЧОРНЕ КРИЛО
- А дотепно. - Очам не вірю.
Петті.
- Дивись. - Метті.
- Ти ба. - Дякую.
- Таке чудо. - Краса.
- Круть. - Ого.
Чорт.
- Нічого ж собі. - О боже.
Запрошую на мій ринг.
- Аж не віриться. - Боже мій. Що?
- Відпад. - Здуріти можна, Майє.
- Це круто. Знаю. - Так. Офігенно.
Рівно о 07:30 сцена буде готова для презентації.
- Супер. - Тож нагадую:
спершу виходить Дейві Франко.
Представить трейлер «Альфабет-Сіті».
Потім за планом лазери, дим та ефектна поява Зої К.
Вона представить «Чорне крило».
Далі вихід Петті.
Представить тизер «Срібного озера».
Потім Столлер розкаже про «Kool-Aid».
Столлер передає слово Метту.
Метт оголошує вихід Ґріффіна.
А Ґріффін забезпечить епічний фінал.
Очманіти. Це геніально.
Потроху! Опускайте!
Ще трохи. Бум.
- Поволі. - Тайлере, костюм здавив мені яйця.
Вибач. Той, хто створив цей строп, явно не мав ні члена, ні яєць.
І акуратніше зі стропом.
Не крутися в ньому.
Столлер!
- Привіт. - Здоров.
- Вражає. - Радий, що ти прилетів.
Буде забава.
Якщо не маєш на вечір планів, приходь до мене.
У мене буде свято з традиційним голлівудським фуршетом.
Я ситий. Але...
Але дякую.
- Я відпочиватиму в номері. - Авжеж.
Тільки не втрачайте там голову.
- Втратимо. - Так. Вибачай. Без варіантів.
- Радий тебе бачити. - Хай Ґріффін порепетирує.
- Ґріффіна бачили? - Так.
Він у задніх рядах, відмовляється виходити,
і це так бісить, бо я хочу лягти раніше.
- Таткові потрібен сон краси. - Добре.
Метті, можеш його розворушити?
- Хай порепетирує. - Дякую.
А Ґріффіну обов'язково щось говорити?
- Петті. - У нього скрипучий голос.
І що це за фалічний бивень на шиї? Де він його взяв?
- У сувенірній крамниці «Плейбоя»? - Петті.
Ти не любиш Ґріффіна,
але на презентації ми маємо бути всі разом.
- Та невже? - Так.
Ти переживаєш за мене? Ні. Я йому майже вдячна, Метті.
Чесно. Я тепер продюсер.
Отримала «Золотий глобус».
Ага.
Якби не той короткозорий мудак-шовініст,
- я б не жила своє найкраще життя. - Чудово.
Розумієш? Нуль жалкувань.
Я щиро за тебе радію.
- Чесно. Це прекрасно. - От і добре.
Піду приведу Ґріффіна.
Ви всі молодці. Дуже ефектно.
- Дякую, Метті. Ми всіх порвемо. - Порвемо!
- Зроби як у «Янголах Чарлі». - Іди сюди, Петті. Сюди.
Містере Мілл.
Гей.
Ми там репетируємо, якщо хочете приєднатися до дійства.
Ми ж маємо телесуфлер?
Я просто прочитаю все з нього.
- Так. Чудово. Ви... - От і добре.
Ви як? Усе добре?
Метью, знаєш, скільки мені років?
Шістдесят п'ять?
Отож-бо й воно.
Мені 82.
- Серйозно? - Так.
Не може бути.
А добре тримаєтесь. Непогано.
- Хай що ви робите, це працює. - Так.
Я це до того, що мій шлях був довгий і цікавий.
- Прекрасно. - А я й досі відчуваю...
що мені є чим поділитися.
Я й досі хочу пробувати нове.
Це тішить. А є причина думати, що ви цього не зможете?
Та просто той козел з хедж-фонду – Пітер Блейк –
учепився клешнями в правління Comworld
і хоче нагріти руки на продажу Continental Studios компанії Amazon.
- Amazon? - Так.
- Серйозно? - Серйозно.
- Вони ж щойно купили MGM. - Знаю.
Невже їм не вистачило?
Ні. Вони вампіри.
Чекайте.
Якщо Continental продадуть Amazon, то нас усіх...
- Мене виженуть. - Так.
Тебе виженуть. І всю твою команду.
І славетній столітній історії кінопрокату Continental прийде кінець.
А Amazon отримає весь архів.
Отримає «МК-Ультрa», «Kool-Aid»!
«Чорне крило».
Вони отримають геть усе.
А кіностудія, яку ми знаємо, припинить існування.
Має бути спосіб це якось відвернути.
У нас попереду дивовижний кінорік. Нас чекає успіх.
Еге ж. Так кажемо ми, але про це повинен знати весь світ,
інакше правління має всі важелі впливу.
Якщо ця презентація пройде так само блискуче, як я думаю,
ми тріумфуємо на СінемаКоні
гучніше за будь-яку кіностудію в усьому Голлівуді.
Ідеться про мільярди доларів прогнозованого доходу.
Нас не продадуть,
якщо це буде найуспішніший рік за всю історію студії.
- Так. - Так.
- Думаю, ти щось надумав. - Надумав.
- Якщо ми покажемо результат і зростання... - Так.
...то надовго здихаємося тих падлюк.
Так і буде. Здихаємось тих падлюк.
- Здихаємось падлюк! - Так! Ми зможемо. Ходімо на репетицію.
Ні. Нахрін її. Треба декому подзвонити.
Ви дзвоніть, а ми тут самі.
- Ми впораємося. Так. - Упораємось. Ідіть репетируйте.
Ми впораємось.
- Так! - О, так!
Отак!
То, кажеш, печерну людину взяли й просто так заморозили?
Комедії 80-х такі «закоксовані», що взагалі не заморочувались?
Якщо натякаєш, що «Заморожений каліфорнієць»
не шедевр кінематографа,
- я тебе звільню. - Ні.
Брендан Фрейзер грає неперевершено.
- Це правда. - Але той фінальний танець.
- Що це? - Найкраща сцена у фільмі.
- Ти серйозно? - А ти пробував гриби?
Так. З'їв один шматочок. Чекаю, що буде.
- Може, з'їм ще трохи. - Я теж спробувала.
Я ще закинулася кетаміном, тому ефект слабший.
Непогано.
А ти точно не проти, щоб я обдовбалася?
Я на цьому наполягаю.
Для того й накрив поляну з дуром.
Отакі були свята в Голлівуді до того, як ваше покоління його знищило.
Круті люди обдовбувалися в зюзю.
Тому свято у старих традиціях.
Ти постійно це повторюєш.
- Так. - Метті.
Ти в курсі, як розвезло Ґріффіна Мілла?
Він п'є коньяк з Девідом Франко.
Заливає очі зі знаменитістю.
- Я... Глянь, це... Серйозно? - Коньяк!
Я такого ще не бачила.
Це огидно.
А я ж нюхала кокс у гримерній Кевіна Спейсі.
Що на нього найшло?
Не знаю. Просто розважається.
Ну не знаю. Щось тут не те.
Знаю, дивно це чути від того, хто ледве язиком ворушить,
але Ґріффін щось розійшовся, а в нього скоро презентація.
Так. Хтось має сказати Капітанові Підштаньку,
що пора гальмувати.
Це непрофесійно. Геть непрофесійно.
Ага.
Це не мій обов'язок.
- Усе погано. - Це твій обов'язок.
- Добре. Я йому скажу. - Дякую, що зголосився.
Містере Мілл.
Може, трохи пригальмуєте...
- Метью. - ...скоро ж презентація.
Не хочете трохи збавити оберти?
Збавити оберти? А чом би тобі не лізти куди не треба?
- Ось. Гей. - Так. Я...
- Погодуй мене як пташеня. - Ні. Послухайте.
Думаю... Іноді перед важливою подією,
замість ловити кайф і набиратися по самі вінця,
я вживаю мікродози грибів.
Ніякого похмілля. Вони слабші.
Може, спробуєте щось таке?
- Тут мікродоза? - Так.
- Мікродоза. Макродрючок. - Ой боже.
- Скуштуєш цукерочку? - Ні, не хочу.
- Та ну. Не будь лайнюком. - Не хочу.
- Спробуй. Смачні. - Ви, наче, в нормі.
- Ви в нормі. - На.
Скуштуй.
- Ой чорт. - Ну тебе.
- Я всі поїм. - Що за херня?
Він у нормі.
У нормі? Оце, по-твоєму, норма?
По-моєму, неправильно,
коли чоловіки за 60 жменями глитають наркоту.
- Та ні. Це заводить. - Так.
За 60. Так.
Бро, що з тобою?
Що? Що зі... Нічого. Просто...
Мені стало... Мені раптом стало жарко.
- Ні. Ти якийсь не такий. - Нащо ти так?
- Не знаю. - Я сильно пітнію.
Щось мені... може, це гриби так...
- Він блювоне. - Я не блювону.
Гриби подіяли трохи дужче,
ніж я очікував. Піду подихаю.
Давно їх не вживав. Думаю, я просто під кайфом.
- Господи. - Тебе сильно вставило?
Золотко, ми всі під кайфом. Просто...
Просто не пручайся.
Ти дивно поводишся. Щось приховуєш.
- Я це бачу. - Я не дивний і нічого не приховую.
Ось воно. Я по очах бачу.
- Що ти приховуєш? - Нічого!
Дай волю хвилі. Тобі полегшає.
- Дай волю. Відпусти її. - Добре.
Тільки не на бежевий килим.
Ґріффін так обдовбався,
бо Continental хочуть продати Amazon.
Чекай. Це такий жарт?
Як ти міг мені не сказати?
- Бро, бро. - Ну пробач.
Пробач.
Мій фільм нарешті затвердили, а студію «зливають».
- Та ну! - Студію не «зливають».
Усе буде добре,
бо завтра на СінемаКоні ми влаштуємо шикарну презентацію.
Тому я вам нічого й не сказав.
Якщо презентація пройде так, що комар носа не підточить, нас не продадуть.
- Не продадуть. - Ні.
Презентація не пройде бездоганно.
Наш гендиректор обдовбався!
Вислухай мене.
Іди скажи Ґріффіну, хай поспить години дві.
- Зробиш це за мене? - Ану витри шмарклі, великий бос.
О господи. Вибач.
Так грубо прозвучало, просто мікродоза міцна.
- Так, міцна. - Владнай це все.
Добре, скажу. Я йому скажу, але про Amazon
більше нікому нічичирк, ясно?
- Нікому ні слова. - Ми четверо й Петті.
- Не кажіть Петті. Їй добре. - І не збирався.
Вона радіє. Нарешті стала на ноги.
Не хочу засмутити її такою звісткою.
- Усе під контролем. Ми все владнаємо. - Владнаємо. Іди.
Ми владнаємо.
Може, піти за ним? За ним.
- Усі за мною. - Ідемо.
- Гайда. - Уже.
Але, Метт.
- Бери на себе Ґріффіна. - Уже взяв.
Узяв.
Ти це зможеш?
Гарантую на всі сто. Я зможу.
- Знайди його. - Я зможу.
- Я нічого не зможу. - Усе добре.
- Я не знаю, що робити. - Знаю:
скажи всім, що дзвонила охорона, свято скінчилося, хай усі розходяться.
Хочеш, щоб я всіх розігнав?
Я не можу.
Я ж усе життя про таке мріяв.
Це моє найкрутіше свято.
Добре. Ще можна сказати Ґріффіну, хай іде звідси,
та ти не скажеш, бо ти сцикло.
- Сцикло. Твоя правда. - Ти зможеш.
А тепер іди. Ти сильний. Сильний.
Добре.
Увага, всі.
Я мушу зробити неприємне оголошення, але...
Це ж Зої Кравітц.
Яка круть.
- Зої! Ти прилетіла! - Привіт, Дейве. Як ти?
- Привіт. - Гей.
- Як ти? - Мені так добре!
А в мене джетлаґ. Не засну,
тому подумала забігти до вас.
Що тут? Дурнувате свято з начальством?
Та ні. Тут прикольно.
- Я візьму тобі випити. - Не треба.
У мене вранці презентація, маю бути твереза. Але...
- Води вип'ю. - А я вже нализався.
Зі свята одразу піду на презентацію.
Може, виграю трохи грошенят, як в «Ілюзії обману».
О! Піду потанцюю.
- Зої. Ти прилетіла. Привіт. - Привіт, Метт.
- Як долетіла? Нормально? - Так.
- Не діждуся презентації. - Радий, що ти тут.
Так. Усе добре?
Так, порядок. Просто... розважаюся собі.
- У нас тут повний бар. - Бачу.
Є закуски. Є традиційний голлівудський фуршет.
Обирай, чим хочеш побалуватися, розумієш?
- Цілком. - Круто.
- Піду щось з'їм. - Супер.
Так. Поласуй традиційним голлівудським фуршетом.
- Традиційним. Авжеж. - Дійшло?
Що це було?
Я не можу отак усіх розігнати. Зої Кравітц щойно прийшла.
Прилетіла з Румунії. Хоче потусити.
Дай мені позависати з нею 10-15 хвилин.
Я з нею погомоню, а потім усіх розжену.
Ага, 10-15 хвилин. Інакше втратимо роботу.
- Знаю. - Привіт.
Ситуація кепська, розрулиш?
Так. Розрулю. Усе добре.
- Не хочеш нюхнути? - Не хочу, дякую.
Точно? Не хочеш зустрітися на світанку? Поснідали б...
Начос.
Він дивно поводиться?
Пробач за це.
- У нас плани на світанок. - Це добре.
- Бачу, ти вирішила закинутися? - Закинутися?
Так. Шоколадними цукерками. Закинутися цукерками.
Так.
- Я їм шоколадки. - Так. Прикольно.
Тільки не переїж.
Не зрозуміла. Я з'їм стільки, скільки хочу, добре?
О, так.
- Я не вказую тобі, скільки їсти. - О.
Ти передумала.
Гуляймо! Аж до презентації.
Про що ти?
Про гриби.
Які гриби?
Про гриби в шоколадних цукерках.
Вони з грибами?
Так. Тому це й традиційний голлівудський фуршет.
Тому я так його й називаю.
Це означає, що їжа нашпигована наркотою?
Так. Що ж іще це може означати?
- Я не знаю, що це означає. - Ось це й означає.
Традиційний голліву... Слухай, не бійся.
- Там лише мікродоза. - Ніяка не мікродоза.
Мікродоза. По дві восьмі грами в кожній.
Що? Ні. Дві восьмі від 28 грамів.
А що таке дві восьмі грами? Це ж ніщо.
Тепер ясно, чому я під таким кайфом.
Я з'їла небезпечну дозу грибів?
У кожній цукерці по сім грамів.
Спокійно. Це наче багато, та я з'їв одну,
і мене розвезло, але я вже відійшов.
Я в нормі. Думаю, все буде добре.
- Я з'їла три. - Що?
- Капець! - Три?
Це забага... Господи, мала! Це забагато грибів.
- Ти з'їла 21 грам грибів! - Не може бути.
- Пробач. - Боже мій. Метт.
- Прости. - Що ти собі думав?
- Чому не позначив їх? - Це ж традиційний голлівуд...
Перестань це повторювати!
Зої на тусі.
І випадково з'їла 21 грам грибів.
У цукерках по сім грамів.
- Це не випадково. - Пробач!
- Це ти винен! - Прости.
- З нею все буде добре? - Авжеж, буде.
Чого б не... Усе ж буде добре?
Не знаю. Вони можуть ушкодити мозок.
Ушкодити мозок? Це реально?
- Я чув, що реально! - Це не реально.
- Та ні. Я сам чув! - Не лякай її!
- Не лякай! - Я нажахана.
- Пробач. - Що робити?
- Поблювати? Чи вже пізно? - Не знаю.
- Уже пізно. - Я поблюю.
- Ні. Треба блювати. - Не блюй.
Давай!
- Я не хочу блювати. - І не треба.
- Боже. - Їй треба в номер.
- На повітря. - У номер.
Удачі, Зої. Кайфуй! Осідлай хвилю, мала!
А довго триває дія грибів?
- Шість-вісім годин. - А котра година?
- Зараз 03:30. Чорт. - Ні, нормально.
- Я так довго буду під кайфом. - Усе добре.
Зараз 03:30. Я нормально почуваюся.
Ти ба. Ого.
Картина відстійна.
- Зосередься. - Добре.
Де твій номер? Відведемо тебе у твій номер.
- Номер. Мій номер там. - Гайда туди.
- Навпроти казино. - Добре.
- В іншому крилі. - Супер.
- Він так далеко. Готель величезний. - Так.
Боже.
- Ні. - Прокляття.
Усе добре. Ходімо.
Нащо будувати такий величезний готель? Дурня якась.
Величезний. Там є окрема спальня.
- Так. - Сюди.
- Вкладемо тебе тут. - Кльова сукня.
- Дуже красива. Сюди. - Який чудовий спогад.
- Ні. На картину ми вже дивились. - Сюди.
- Тут гарно. Мені подобається. - Так. Гарно.
- Спальня вся твоя. - Є мінібар і телевізор.
- Я покладу це тут. Це моя. - Повний набір.
- Покладу її тут. - Чудово.
- А сама сяду тут. - Ідеально.
- Я візьму оце. І... - Усе в твоєму розпорядженні.
Мені так прикро, що я таке з тобою зробив.
- Усе добре. Я не пропаду. - Так.
- Я дуже сердита... - Добре.
- ...але не сердитимусь. - Добре.
Я осідлаю хвилю.
- Круто. - Не пручатимусь.
- Не пручайся. - Не треба.
Я вже вживала гриби.
- Не так багато, та все норм. - Ми теж.
- Так. Ти в нормі. - Я не пропаду.
- Сел, я ж буду в нормі? - Ти будеш у нормі.
- Ти не пропадеш. - Добре.
- Я не пропаду. - Не пропадеш.
- Я не пропаду. - Ти не пропадеш.
Ти будеш у нормі.
Так.
Не буде.
- Капець. Я такий обдовбаний. - Лиця не відчуваю.
Петра! Підійди сюди.
У цій спальні дрімає Зої Кравітц.
- Зої Кравітц? - Так.
Якщо вона звідти вийде, напиши мені, добре? Це все.
Добре. А можна буде попросити з нею селфі?
Ні. Не заходь туди.
Напиши мені.
- Я забув там телефон. Чорт. - От чорт. Іди.
Туди зась.
Я зайшов по телефон.
- Ура, ти повернувся! - Ага.
Ох мене й розморило!
У першу годину було... а потім я була
як дівчинка, що загубилася в лісі й застрягла там на кілька годин.
Я не могла вибратися, а потім усвідомила, що ліс був у мені,
що я і є ліс.
Я ліс, ми ліс, і я в нормі!
Мені добре.
Я готова до презентації. Ходімо.
Минуло лише 30 секунд.
- Що? - Так.
- Ні! - Так.
- Я буду через кілька годин. - Ні.
- Ти в безпеці. - Не лишай мене.
- Будь тут. Ти в безпеці. - Боже.
- Ти в безпеці. Проспися. - Капець!
- Що це ти робиш? - Вона в порядку.
- Що це було? - Тихо.
- Господи Іс... - Її попустить.
- Ти ніби в порядку. - Так.
Нікого не пускай, Петра.
Куди намилились?
Серйозно, де Зої Кравітц?
Вона трохи не в собі, бо він наплутав з пропорцією грибів.
У кожній цукерці по сім грамів.
Боже мій!
Це тому я така обдовбана?
Пробач. Так. Пробач.
- О боже, ти накачав мене наркотою! - Зої з'їла три цукерки.
Що з тобою?
Угробити її хочеш чи що?
- Я прорахувався. - Убивця!
Я ж не знав, що вони такі міцні.
- Боже мій! - О боже.
Добре, якщо...
Хоч би це не зірвало її завтрашню презентацію.
- Оклигає. - Уся надія на неї!
- Це математично неможливо! - Оклигає.
Ґріффін з'їв більше. Вісім чи дев'ять.
Боже, ти ходяче лихо, Ремік.
- Пробачте. - Убила б тебе.
- Пробач. - Я спокійна.
- Добре. - Де Ґріффін?
Він десь на святі.
- Він на святі? - Так. Добре.
- Заберемо звідти Ґріффіна... - Добре.
...і приведемо його до тями,
хай прорепетирує виступ.
Людині за 60 не можна так обдовбуватися.
- Ні. - За 80.
- Що? - Ґріффіну 82 роки.
- Не може бути! - Він сам сказав.
У нього лопне серце, й це буде на твоїй совісті.
Не кажи так.
- Ти будеш убивцею. - Якщо його серце лопне,
це ще не моя вина. Це може бути простий збіг.
Може, якраз лопнуло.
- Треба його знайти. - Так.
- Ґріффіне. Ґріффіне Мілл. - Ґріффіне.
Ви шукаєте Ґріффіна Мілла?
Так. Знаєш, де він?
Щойно був тут.
Слухайте,
він сказав: «Нахрін увесь цей шум!»
Схопив жменю сиру для начос
і запхнув прямо собі в рота,
навіть не жуючи. Огидне видовище.
Але чекайте. Слухайте далі.
Ви очманієте.
Мені теж захотілося нагребти сиру.
Я вже збирався теж так його їсти... Збирався.
А потім такий: «Ні».
- Де він? - Так.
Вийшов через головний вхід.
- Не знаю, куди він подався. - Супер! Дякую. Цікава історія.
- Стійте. - Що?
Я замовлю в номер свіжих начосів.
- Ви щось будете? - Ні! Що нам до цього?
- Візьми на двох. - Я залишу тобі.
Гей! Метті.
Я пішла в задню спальню подзвонити,
а там Зої Кравітц повзає по килиму й розмовляє з невидимим дитям.
- Що таке? - Добре.
Вони з Ґріффіном випадково пооб'їдалися
«хрустяників»... грибів.
- Що? - Вони під кайфом.
Чому ти всіх не розігнав, Метті?
Бо відчайдушно хочу, щоб мене вважали крутим.
Гадство! Мене від грибів проперло на чесність.
Ти не крутий!
- Знаю! - Він не крутий.
- Де Ґріффін? - Угадай що.
Він зник.
Боже мій. Невже ви не розумієте?
Якщо якийсь репортер чи хтось не з Continental
побачить обдовбаного грибами Ґріффіна Мілла,
про це гудітиме весь Голлівуд.
З нас сміятимуться. Сміятимуться.
Ми будемо посміховиськом СінемаКону.
- А ще продаж Amazon... - Заткнися.
Ні, Петті, ти тут єдина твереза людина.
Поможеш нам його знайти?
Добре. Ходімо!
- Дякую. - Чудово. Дякую, Петті.
- Ґріффіне. - Ґріффіне.
Дивіться. Гляньте.
- Явно сир для начос. - Без варіантів. Господи.
Дивіться. Там іще. Іще.
Паскудство!
- Ми близько. - Ходімо.
Тут іще сліди на казино.
- Ми його знайдемо. - Хай би це був сир.
Ми його знайдемо.
Тут так світло.
Звідки ці люди? Чому тут так людно о третій ранку?
Він може бути де завгодно. Будь-де.
Нічого собі. Казино величезне.
- Ґріффіне! - Ні.
Не треба, щоб про його пропажу узнали. Тихо.
А як ми тоді його знайдемо?
- Ґріффіне! - Не горлай ти.
Розділімося. Усі врозтіч. Я сюди.
Майє, зі мною.
Білок.
Вибачте.
- Ґріффіне. Де ви? - Ґріффіне.
От чорт! Боже.
Скрізь трикляті репортери. Я бачив там Метта Беллоні. Чорт!
- Давай урозсип. - Кокаїну?
- Ні! Кретин. - Знайдімо його.
- Так ми скоріше його знайдемо. - Біжи. Мудро.
Ґріффіне! Містере Мілл.
- Так не можна. - Що це?
Не можна ставити омара. Тільки фішки.
На що перетворився Лас-Веґас?
Містере Мілл. Гей.
Ходімо вас відмиємо.
- Навіщо? - Щоб...
А батьки знають, що ти в казино?
- Мені вже... - Квінн Гекетт!
Метт Беллоні. Вітаю.
- Привіт. Як ви тут? - Привіт.
Мій улюблений зірковий репортер, як ви?
Моя улюблена перспективна менеджерка.
Так. А ви не повинні бути в ліжку?
Уже ж майже ранок.
Я вже не лягатиму, може, сходжу збадьоритися в спортзал.
- Так. - Я поспав у літаку.
Це розважливо й розумно.
Побачимося завтра,
і я шанувальниця вашого подкасту.
Ну добре. Па-па.
- Удачі вам з презентацією. - Так. Дякую.
Ні, ні, ні.
Ні. Прокляття! Ні!
- Можна? - Так.
- Ходімо. - Чудово. Запостиш?
Ґріффіне! А я скрізь вас шукаю.
Як ви тут?
- Ой боже. - Хто ти?
Сел Саперштейн, віцепрезидент.
- Піднімемо вас. - Боже.
- Я тебе не знаю. - Знайшовся.
- Гей. - Гей, Квінн.
- Ви безсовісний пустун. - Її ім'я ви знаєте.
Треба його кудись відвести.
- У мене ноги не ходять. - Так.
Увімкніть квадрицепси.
Ідіть. Ох і важкий.
Ой, боже.
- Праву ногу. Правильно, добре. - Я мав омара.
Ви мали омара?
- Його звали Стюарт. - Гарне ім'я. Стюарт.
- Посади його. - Отак. Акуратно, поволі.
- На бога. - Ти маріонетка?
- Ні. - Ви його знайшли! Слава богу.
Він такий обдовбаний.
Ні, він нормальний. Глянь на нього.
Якщо в старого лопне серце, я не брехатиму заради тебе копам.
І не треба! Я не зробив нічого незаконного!
- Ти накачав його наркотою! - Він сам накачався.
- Ану всі сюди! - Він сам накачався.
Треба скасувати завтрашній виступ Ґріффіна.
- Гляньте, зірки. - Він не в змозі.
Скажемо, що він отруївся чи що підвернув щиколотку.
- Але він не виступатиме. - Ні.
Ми вже анонсували його виступ.
- О господи. - Покажемо нашу силу.
Якщо правлінню здасться,
що корабель не під нашим цілковитим керівництвом,
нам повний кирдик.
- Розумієш? - Його правда.
- Він виступить. - Так.
- Де він дівся? - Що за чорт?
Я не знаю, де... Де він дівся? Він щез.
- Чорт. - О боже.
- Що там? - Он він!
Господи.
- Треба його витягти. За ним. - За ним.
Я швидше бігти не можу.
З дороги!
Дорогу!
- Дорогу. Прокляття. - Дорогу. Боже.
- О господи! - Ґріффіне!
- Сюди. - Будьте в ґондолі!
Ми вже мчимо.
- Друзяко. - Тримайтеся, Ґріффіне. Це Сел.
- Агов. - Будьте там.
Ти ба.
Боже мій.
Я в човні Написала вона мені
Полоскочи мою деталь Стоятиме мій причандал
Ісусе.
Я явився.
Тут я й зійду, містере Ґондольєр.
Дякую вам.
Заплачу вам іншим разом.
Ґріффін Мілл. Я тебе знайшла.
Петті Лі.
Сука з сук.
Боже мій, невже я бачу тебе власною персоною?
Хвилинку. А хіба я тебе не звільнив?
Так. Звільнив.
Так я й думав.
Гей, малий!
Сто баксів, якщо позичиш на дві хвилини телефон.
Сто баксів? Та запросто.
На. Дякую.
Алло.
Це Метт Болонья?
- Беллоні. - Я так і сказав.
А з ким я говорю?
З анонімним джерелом.
Як загадково. Інтригує. Маєте щось цікавеньке?
О, так.
Якщо шукаєте сенсацій, приходьте до готелю «Venetian».
Даруйте, я ні слова не зрозумів.
Я сказав, приходьте до готелю «Venetian»,
якщо вам потрібна сенсація року.
Скоро буду.
ДАЛІ БУДЕ...
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова