"סינמקון"
בעוד שישה שבועות, היכונו להגיד...
הו, כן!
- קול-אייד הסרט -
מתיו, בשם האלוהים, עזוב את הטלפון.
תניח אותו.
בסדר, אני מצטער. רק שנייה. אני רק...
השארתי משהו במשרד
ואני מנסה לסדר שמישהו יבוא לכאן לתת לי אותו.
- אבל עכשיו אני בסדר. הכול בסדר. - בסדר.
- יופי. לא עוד טלפון? - לא עוד טלפון.
מצוין. בסדר.
אז ספר לי מה קורה במשרד.
את יודעת, הרבה דברים.
יש לנו את קול-אייד הסרט והוא מצליח מאוד.
- זה מרגש מאוד. - כן.
ובסוף השבוע יש את סינמקון,
שאנחנו אמורים למשוך בו המון תשומת לב.
- וזה מעולה, אז... - אני מקווה. כן.
אז בסך הכול אני... העבודה מרגשת אותי, כן.
טוב. ומה עם דייטים? אתה יוצא עם מישהי?
לא, ואם להגיד את האמת, אני...
האמת היא שאני בודד קצת. אני...
אני עובד המון ו...
אל תטעי, אני אוהב את האנשים שאני עובד איתם,
אבל אני מרגיש שמכיוון שאני הבוס שלהם
אני לא באמת חבר שלהם, את מבינה?
חברים!
האולפן הזה הוא הדבר הכי חשוב בחיים שלך וזה טוב.
אתה עומד לזכות בקומיק-קון.
זה סינמקון, אין זוכים.
אבל את צודקת בהחלט.
כל מה שאת אומרת נכון.
שיט. האדם שאני אמור לפגוש הגיע.
למה שלא תזמיני לנו קינוח?
- קינוח. כן. אזמין... - גלידה. כן.
- גלידה ועוגת שכבות וכל זה. - כן, תודה.
אחזור עוד מעט.
- ג'מה. - כן. היי.
- היי, אני מאט. אני מכיר את דייב פרנקו. - היי.
- אדיר. - יופי.
תודה רבה שאת נפגשת איתי כאן, אני פשוט עסוק מאוד
ורציתי להספיק לפגוש אותך
- לפני שאצא מהעיר בסוף השבוע. - כן. אין בעיה.
- זה חלק מהעבודה. - יופי.
דייבי אמר לי שאתם נוסעים לווגאס.
- כן. - יהיה כיף.
כן, יהיה כיף עוד יותר עם עזרי המסיבה.
- כן. בהחלט. בבקשה. - תודה רבה.
לקחת פטריות בעבר, נכון?
כן. אני לגמרי בקטע של פטריות.
בענק. אז כמה... הן חזקות?
שתי שמיניות בכל אחת.
שתי שמיניות, אז 0.25?
כן, כלומר, שתי שמיניות.
- שתי שמיניות. - כן. שתי שמיניות.
כן. בסדר. הבנתי.
- אתה סבבה? - סבבה לגמרי. לגמרי הבנתי.
תודה רבה. בבקשה.
- תודה. אני מעריך את זה. - כן.
- תיהנו בווגאס. - כן. תודה.
מתיו.
- אימא. - מה?
מי זו הייתה? היא חמודה.
כן. זו תזונאית שדייב פרנקו הכיר לי.
טוב, כי אתה נראה שמן.
תודה.
כדאי לך לנסות אוזמפיק.
- זה עוזר לכולם. - כן.
- כך שמעתי. - כן.
אני מאט בלוני ואתם מאזינים ל"העיירה",
הפודקאסט יוצא לדרך, הוא נוסע לסינמקון בלאס וגאס.
למי מכם שלא יודע,
סינמקון הוא הכנס השנתי שבו כל אולפן קולנוע גדול
מקבל יום להציג את הסרטים שיוציא השנה בפני בעלי אולמות קולנוע.
ככל שבעלי האולמות יאהבו יותר את ההצגה,
הסרט יוצג ביותר אולמות וכך ירוויח יותר כסף.
האקס פקטור הגדול בסינמקון השנה הוא אולפני קונטיננטל.
הו, כן.
יש התלהבות רבה סביב הסרטים שלהם.
יש שאומרים שסרט הדגל שלהם "קול-אייד" עשוי להיות "ברבי" הבא.
- נראה שאני שותה עכשיו קול-אייד... - כן! בדיוק, בלוני!
כדי להירגע מ"קול-אייד הסרט".
המון ידוענים יגיעו למצגת שלהם
והשמועה אומרת שמנכ"ל קומוורלד, גריפין מיל,
יעלה לבמה בסיום הגדול.
הם נותנים הכול בסינמקון.
עקבו אחריי ואחרי "העיירה" כדי לשמוע עדכונים בשידור חי.
בסדר, חברים.
לכבוד סינמקון, אני מתכבד להגיש לכולכם מימוסות קול-אייד.
פטי, בזה יש סיידר תפוחים בשבילך.
מיץ תפוחים וקול-אייד? לא.
לחיים.
תכין משקה לכבוד "האגם הכסוף".
הוא יזכה באוסקר.
כן. יזכה אותי באוסקר. אבל אודה לך.
תודה, פטי. אני חושב שיש לנו הכול השנה.
יש לנו סרטי יוקרה כמו "האגם הכסוף" ו"עיר האלפבית".
יש לנו סרטי דגל כמו "קול-אייד".
אל תשכח את "בלאקווינג".
החשיפה המפתיעה הזו תהיה פאקינג אדירה.
רגע. אנחנו יודעים שזואי קרביץ יכולה להגיע למצגת?
אחי, היא באתר צילום בבוקרשט, אבל היא תטוס לכאן, אני מחזיק אצבעות.
אלוהים אדירים, זה פשוט יניף אותנו אל-על.
אנחנו יכולים לשלוט בסינמקון השנה.
מאט בלוני דיבר על זה ב"עיירה".
- וואו, זה טוב. זה טוב מאוד. - וואו.
אנחנו נחגוג הערב כמו ב"פחד ותיעוב בלאס וגאס".
צפית בסרט, נכון?
- לא. - אלוהים אדירים.
אנחנו חייבים להוסיף אותו לרשימה.
תהיו המומים לגלות בכמה קלאסיקות היא לא צפתה.
אם כשאתה אומר "קלאסיקות" אתה מתכוון לאוסף הווידאו מהילדות שלך, אז כן.
היא לא צפתה ב"אהבה בחלון ראווה". היא לא צפתה ב"קיץ".
אתם מבינים? את צריכה להכיר סרטים ואת התכונות של הז'אנר
אם את רוצה להיות באתרי צילום עם הבמאים האלה.
- באתרי צילום? - קיבלתי אישור לסרט הראשון שלי.
סרט אימה מזוויע של קורלי פרג'ה.
בסדר, חברים.
עכשיו ברצינות,
אתם יודעים שאולפני קונטיננטל חשובים לי יותר
מכל דבר אחר בעולם.
אני מדבר על זה בטיפול,
אימא שלי אוהבת להזכיר את זה, כולכם מזכירים את זה הרבה.
ו...
אנחנו על סף השנה שעשויה להיות הכי גדולה בהיסטוריה שלנו.
באמת? הכי גדולה?
כן. הכי גדולה שלנו.
אז לחיי קונטיננטל!
לחיי קונטיננטל!
נורא.
- גרוע מאוד. - דוחה. זין בתחת.
אלוהים, המסיבה הזו תהיה מטורפת.
המון אנשים מאשרים הגעה.
אני פאקינג מת על זה שאתה במצב רוח של מסיבה.
מגיע לנו לשחרר קצת לחץ.
- במיוחד בווגאס, בייבי. - פאק.
- "סווינגרס". ראיתי את הסרט הזה. - תודה לאל.
יש לי גם קוקאין ברמה רפואית.
כמו של קית' ריצ'רדס, אז תמצאו אותי.
לי יש שוקולד פטריות מבחורה שקוראים לה ג'מה.
היא הדילרית של הכוכבים.
- סליחה, אתה מתכוון לקחת סמים? - כן.
אתה כבר כמעט לא מעשן גראס.
כמה פעמים לקחת פטריות בחיים שלך?
- ארבע. - וואו.
- לך תזדיין. - זה אגדי לגמרי.
טריפ פטריות בווגאס נמצא בראש רשימת המשאלות שלי.
רגע, כמה הן חזקות?
הן שתי שמיניות שזה...
כן, זה 0.25, זה רבע. רבע גרם בכל אחת.
- מיקרודוס. - כן.
התכוונתי להניח את כולן על מגש גדול,
בסגנון הוליווד של פעם כי אנחנו בווגאס, בייבי.
וגאס, בייבי.
- תעשי את זה. תעשי את זה. - תגידי את זה.
- וגאס, בייבי! - כן!
אין לך מושג כמה את מעולה, קווין.
קדימה. תתעוררו.
כן. תראו את זה. הם נראים מעולה.
- "הקידום" "עיר האלפבית" -
- "קקיליפסה" -
- ג'וני. - היא מהממת.
- "האגם הכסוף" "קול-אייד הסרט" -
זאק.
- "הפסקת חשמל מתגלגלת" "בלאקווינג" -
- קורע. - אלוהים אדירים.
פטי.
- בחייכם. - מאטי.
- תראו את זה. - תודה.
- אדיר. - זה יפהפה.
- מעולה. - וואו.
פאק.
- אלוהים אדירים. - אלוהים.
ברוכים הבאים לת'נדרדום שלי.
- זה פאקינג לא ייאמן. - אלוהים אדירים. מה?
- זה מטורף. - אלוהים, מאיה.
- כן, מגניב בטירוף. אני יודעת. - כן, זה לא ייאמן.
כן, נהיה מוכנים למצגת ב-19:30 בדיוק.
- נחמד. - בסדר, בואו נחזור על זה,
דייבי פרנקו יהיה ראשון.
הוא יציג את הטריילר של "עיר האלפבית".
ואז יהיו לייזרים, עשן, שער סקסי שזואי ק' תעבור דרכו.
היא תציג את "בלאקווינג".
אז נזמין את פטי.
פטי תציג את "האגם הכסוף".
ואז נעבור אל סטולר שידבר על "קול-אייד".
סטולר יעביר אל מאט.
מאט יציג את גריפין.
ואז גריפין יגיש את הסיום הגדול.
אלוהים אדירים. זה אדיר.
בסדר, לאט! זה נופל!
- וואו. - עוד קצת. בום.
- בעדינות. - טיילר, החליפה הזו מוחצת לי את הביצים.
כן, מצטער. ברור שלאדם שעיצב אותה לא היו זין וביצים.
בסדר. אתה צריך גם להיות עדין עם המתקן.
אתה לא יכול להשתולל, בסדר?
סטולר! היי.
- שלום. - מה המצב, אחי?
- זה מרגש. - כן, אני שמח שהגעת, אחי.
זה יהיה כיף.
אם אין לך תוכנית הערב, בוא לסוויטה שלי.
אני עורך מסיבה עם בופה בסגנון הוליווד של פעם.
אני מלא, אבל...
אבל תודה.
- אני חושב שאנוח בחדר שלי. - כן, מגניב.
אבל אל תחגגו יותר מדי.
- בטח שכן. - כן, מצטער. לא יכולים לעזור לך.
- טוב לפגוש אותך, חבר. - אנחנו צריכים את גריפין לחזרה.
- מישהו יודע איפה גריפין? - כן.
הוא בצד האחורי של האולם והוא מסרב לצאת,
וזה מעצבן מאוד כי אני רוצה ללכת לישון מוקדם.
- את יודעת שדדי צריך את שנת היופי שלו. - בסדר.
מאטי, אתה יכול לזרז אותו?
- אנחנו צריכים אותו לחזרה. - תודה.
אבל אנחנו באמת חייבים שגריפין ידבר?
- פטי. - הקול הזה צורם כל כך.
ומה עם הניב הפאלי סביב הצוואר? איפה הוא השיג אותו?
- בחנות המזכרות של אחוזת פלייבוי? - היי, פטי.
אני יודע שאת לא מתה על גריפין,
אבל אנחנו חייבים להתאחד בשביל המצגת הזו.
- באמת? - כן.
אתה מודאג בגללי? לא, אני כמעט אסירת תודה לו, מאטי.
באמת. אני מפיקה עכשיו.
זכיתי בגלובוס הזהב, בשם האלוהים.
בלי הדפוק קצר הרואי והשוביניסט הזה,
- לא הייתי בשיא כרגע. - יופי.
בסדר? אפס מרירות.
אני באמת מאושר בשבילך.
- בכנות. יופי. מעולה. - בסדר.
בסדר. אני הולך להביא את גריפין.
עבודה טובה, כולם. זה נראה מדהים.
- תודה, מאטי. אנחנו נשחק אותה. - אנחנו נשחק אותה!
- כמו "המלאכיות של צ'רלי". - בואי הנה, פטי. תצטרפי.
אדון מיל.
היי.
אנחנו עושים חזרה שם, אם מתחשק לך להצטרף.
יש טלפרומפטר, לא?
אני יכול פשוט לקרוא ממנו, לא?
- כן. יופי. אתה... - בסדר. כן.
אתה בסדר? הכול בסדר?
מתיו, אתה יודע בן כמה אני?
שישים וחמש?
זו המטרה.
אני בן 82.
- באמת? - כן.
אלוהים אדירים, אחי.
אתה נראה פאקינג מדהים. זה טוב.
- מה שאתה עושה עובד. - אני יודע.
אני מנסה להגיד שעברתי דרך ארוכה ונפלאה.
- יופי. - ואני עוד מרגיש ש...
שיש לי עוד מה לתת.
אני רוצה להמשיך לעבוד.
כן. יופי. יש לך סיבה לחשוב שלא תוכל לעשות את זה?
זה פיטר בלייק, הדפוק הזה עם קרן הגידור,
הוא דחף את האצבעות שלו לתחת של הוועד של קומוורלד,
והוא מנסה לחלוב מכירה של אולפני קונטיננטל לאמזון.
- אמזון? - כן.
- רגע, באמת? - באמת.
- הם קנו הרגע את אם-ג'י-אם. - אני יודע.
זה לא מספיק לבני זונות האלה?
לא. הם ערפדים.
רגע.
אם קונטיננטל יימכרו לאמזון, זה אומר שכולנו...
- אני בחוץ. - כן.
אתה בחוץ. כל הצוות שלך בחוץ.
ו-100 השנים המפוארות של קונטיננטל באולמות קולנוע יגיעו לקיצן.
ואמזון יקבלו את כל הספרייה.
הם יקבלו את "אם-קיי אולטרה", הם יקבלו את "קול-אייד"!
הם יקבלו את "בלאקווינג".
הם יקבלו הכול.
והאולפן שאנחנו מכירים ואוהבים ימות.
חייבת להיות דרך למנוע את זה.
יש לנו סרטים מעולים לשנה הבאה. אנחנו פאקינג ניתן בראש, אחי.
כן. זה מה שאנחנו אומרים, אבל העולם צריך לדעת את זה,
כי אם לא, כל הכוח נמצא בידי ההנהלה.
המצגת הזו. אם היא תהיה מוצלחת כמו שאני חושב,
אנחנו נצא מסינמקון
עם תשומת לב רבה יותר מכל אולפן אחר בהוליווד כולה.
מדובר ברווחים צפויים של מיליארדים על גבי מיליארדים.
הם לא יוכלו למכור אותנו
אם אנחנו בדרך לשנה הכי טובה בתולדות האולפן.
- כן. - כן.
- כן, אני חושב שעלית על משהו. - נכון.
- אם נציג כוח וצמיחה... - כן.
נוכל לדחות את הדפוקים האלה לזמן רב.
כן. אנחנו נדחה את הדפוקים.
- לדחות את הדפוקים! - כן! אנחנו מסוגלים. בוא נעשה חזרה.
לא. על הזין שלי חזרה. אני צריך להתקשר לכמה אנשים.
תתקשר למי שאתה צריך. זה בכיס שלנו.
- זה בכיס שלנו. כן. - זה בכיס שלנו. לך לחזרה.
זה בכיס שלנו.
- כן! - כן!
בסדר!
בסדר. אז אתה אומר לי שפשוט הקפיאו אדם קדמון בלי שום היגיון?
הקומדיות משנות ה-80 מלאות כל כך בקוקאין שהכול הולך.
אם תעזי לרמוז ש"העולם על פי קליפורניה מן"
הוא לא יצירת מופת קולנועית,
- אפטר אותך מהחברה. - לא.
ברנדן פרייז'ר מציג שם משחק של פעם בחיים.
- בהחלט. - אבל סצנת הריקוד בסוף...
- מה היא אמורה להביע? - זה הקטע הכי טוב בסרט.
- את עושה צחוק? - רגע, לקחת את הפטריות?
כן, אכלתי ריבוע אחד. אני בודק איך ארגיש.
- אולי אקח עוד קצת בהמשך. - בסדר. גם אני לקחתי קצת.
אבל לקחתי גם קטמין, אז זה מדלל את זה.
נחמד.
אתה בטוח שזה בסדר שאתמסטל כל כך?
אני דורש שתתמסטלי.
זו הסיבה שסידרתי מזנון מלא סמים.
לפני שהדור שלך הרס את הוליווד, כך נראו כל המסיבות.
אנשים מגניבים מתמסטלים בטירוף.
זו הסיבה שאנחנו בסגנון של פעם, בייבי.
כן, אתה חוזר ואומר.
- כן. - מאטי.
אתה מודע לכמה שגריפין מיל מאבד שליטה?
הוא שותה שוטים של קוניאק עם דיוויד פרנקו.
הוא משתכר עם האמן.
- אני... תראה, ברצינות? - קוניאק!
לא ראיתי דבר כזה מעולם.
זה דוחה.
ואני עשיתי שורות מהאסלה של קווין ספייסי.
מה קרה לו?
אני לא יודע, הוא... רק מבלה, לא?
אני לא יודעת. זה נראה אפל.
אני יודע שמוזר לשמוע את זה מאדם מסטול לגמרי,
אבל גריפין במצב נורא ויש לו מצגת בעוד כמה שעות, אז...
כן, אני חושבת שמישהו צריך להגיד לקפטן תחתונים
שהוא צריך לבלום מיד.
כי זה לא מקצועי. זה לא נראה מקצועי.
זה לא התפקיד שלי.
- זה גרוע. - כן. זה התפקיד שלך.
- בסדר. אעשה את זה. - תודה שאתה מתמודד.
היי, מר מיל. היי.
אולי כדאי שתירגע קצת...
- מתיו. - יש לנו מצגת גדולה, זוכר?
אולי כדאי שתפסיק לשתות קצת?
להפסיק? או שתתעסק בפאקינג עניינים שלך.
- קח. היי, אחי. - כן. לא, אני...
- קח ממני כמו מאימא ציפור. - לא. בסדר, אדוני, שמע.
אני חושב... שמע, לפעמים כשמצפה לי יום חשוב,
במקום לקחת סמים קשים ולהשתכר לגמרי,
אני לוקח מיקרודוס של פטריות.
אין הנגאובר. הן רגועות יותר.
אולי תנסה משהו כזה?
- יש בזה מיקרודוס? - כן.
- מיקרודוס. מקרו-בולבול. - אלוהים אדירים.
- רוצה לנסות אחת? - לא, אני בסדר.
- בחייך, אל תהיה חרא. - אני בסדר. תודה.
- בחייך, תראה, הן טובות. - אתה נראה בסדר.
- תראה.
קח קצת.
- פאק. שיט. - קדימה.
- אקח את כל השאר. - מה זה פאקינג היה?
הוא בסדר.
הוא בסדר? זה נראה לך בסדר?
כי זה לא רעיון טוב בעיניי
שגברים בשנות ה-60 המאוחרות לחייהם לוקחים כמויות כאלה של סמים.
- לא. זה סקסי. - כן.
שנות ה-60 המאוחרות לחייו. כן.
אחי, מה פאקינג קרה לך?
מה? מה קרה? שום דבר. אני רק...
חם לי מאוד פתאום.
- לא, זה לא בסדר. - למה עשית את זה?
- אני לא יודעת. - אני מזיע מאוד.
אני מרגיש... אני חושב שאולי הפטריות...
- הוא עומד להקיא. - אני לא עומד להקיא.
הפטריות פשוט נדלקות לי חזק יותר
משציפיתי. אני צריך אוויר.
לא לקחתי פטריות כבר המון זמן. אני חושב שאני פשוט מסטול.
- אלוהים. - יש לתינוקי טריפ רע?
מותק, כולנו מסטולים בטירוף. אתה רק צריך...
אתה רק צריך לזרום עם זה, נקניק.
אתה מתנהג מוזר מאוד. אתה מסתיר משהו.
- אני רואה. - אני לא מתנהג. אני לא מסתיר שום דבר.
הנה. אני רואה את זה בעיניים שלך.
- מה אתה מסתיר? - אני לא מסתיר שום דבר!
אתה חייב להקיא. תרגיש הרבה יותר טוב.
- שחרר. פשוט תשחרר. - בסדר.
לא על השטח. הוא בצבע בז'.
הסיבה שגריפין מסטול כל כך
היא שמנסים למכור את קונטיננטל לאמזון.
רגע. אתה פאקינג עובד עליי?
אחי, איך לא גילית לי?
- אחי. - אני מצטער.
אני מצטער.
סוף כל סוף פאקינג אישרו לי סרט והם מוחקים את הפאקינג אולפן.
- נו, באמת! - לא מוחקים את האולפן.
שמעו, הכול יהיה בסדר
כי מחר בסינמקון נעלה את המצגת של החיים שלנו.
זו הסיבה שלא אמרתי לכם.
אם המצגת הזו תהיה מוצלחת, הם לא יוכלו למכור אותנו.
- אתם לא מבינים? הם לא יכולים. - לא.
המצגת שלנו לא תהיה מוצלחת.
המנכ"ל שלנו מסטול לגמרי, אחי!
תקשיב לי, תקשיב.
אתה צריך ללכת להגיד לגריפין שהוא צריך ללכת לישון לכמה שעות.
- את מוכנה לעשות את זה? - תתאפס על עצמך, בוס בוי!
אלוהים אדירים. אלוהים אדירים. אני מצטערת.
זה יצא מרושע, אבל פשוט לקחתי מיקרודוס חזק מאוד או משהו.
- כן, זה מיקרודוס חזק. - טפל בחרא הזה.
בסדר, אגיד לו. אגיד לו, אבל עניין אמזון
נשאר בתוך חרוט הדממה שלנו, בסדר?
- אל תגלו לאף אחד. - ארבעתנו ופטי.
- אל תגידו לפטי. היא מצליחה מאוד. - לא... לא.
היא מרחפת. סוף כל סוף היא התאוששה.
אני לא רוצה להנחית אותה עם המידע הזה, בסדר?
- קטן עלינו. אנחנו יכולים לטפל בזה. בסדר. - קטן עלינו. לך.
אנחנו מתקנים את זה.
לבוא איתו? כדאי שנבוא איתו.
- בואו איתי. קדימה. - קדימה.
- בואו נזוז. - בסדר. כן.
אבל מאט.
- אתה חייב לטפל בגריפין. - כן, הבנתי.
הבנתי.
אתה בטוח שתעשה את זה?
אני בטוח לגמרי שאעשה את זה. אני בסדר. אני אעשה את זה.
- תראה להם. - קטן עליי.
- זה לא קטן עליי בכלל, אחי. - זה בסדר.
- אני לא יודע מה לעשות. - אתה יודע מה? אני אטפל בזה.
תגיד לכולם שהתקשרו מאבטחים, המסיבה נגמרה, הם צריכים ללכת הביתה. בום.
אתה רוצה שאסגור את כל המסיבה?
אחי, אני לא יכול לעשות את זה.
זה מה שרציתי מאז ומעולם.
זו המסיבה הכי מגניבה שערכתי אי פעם.
בסדר. האפשרות השנייה שלך היא להגיד לגריפין שהוא צריך ללכת
ואני יודע שלא תעשה את זה כי אתה פחדן.
- כן, אתה צודק. - אז אתה יכול לעשות את זה.
עכשיו לך. אתה חזק. חזק.
בסדר.
סלחו לי, כולם.
יש לי הודעה קצת מבאסת, אבל...
זו זואי קרביץ.
איזה מגניב.
- זואי! הגעת! - היי, דייב. מה קורה?
- וואו, היי. - היי.
- מה קורה? - שלומי מעולה!
כן, יש לי ג'ט-לג. לא הצלחתי להירדם,
אז החלטתי לבוא לבדוק מה קורה כאן.
אז מה, זו מסיבה מוזרה עם כל מיני מנהלים?
רגע, לא. היא באמת כיפית.
- בואי, תשתי משהו. - זה בסדר.
יש לי מצגת בבוקר, אז אני צריכה להיות במצב טוב, אבל...
- אשתה מים. - מאוחר מדי בשבילי.
אישאר ער כל הלילה ואלך ישר למצגת.
אולי ארוויח קצת כסף בקזינו, בסגנון "האשליה".
אני חייב לרקוד.
- זואי, באת. היי. - היי, מאט. כן.
- מה שלומך? את בסדר? - כן. אני בסדר.
- אני נרגשת לקראת המצגת. - אני שמח שבאת.
כן. אתה בסדר?
כן, אני בסדר, אני רק... אני רק חגגתי.
- כמו שאת רואה, יש בר מלא. - כן.
יש חטיפים, יש מזנון בסגנון הוליווד של פעם,
אם מתחשק לך משהו, את מבינה מה אני אומר?
- לגמרי. - כן. מגניב.
- בסדר, אלך לנשנש משהו. - יופי.
כן, גשי למזנון בסגנון הוליווד של פעם.
- בסדר. של פעם. ברור. - כן. את קולטת.
מה זה פאקינג אמור היה להביע?
אחי, אני לא יכול להפסיק את המסיבה עכשיו. זואי קרביץ הגיעה.
היא טסה מרומניה. היא רוצה לבלות.
רק תן לי עשר או 15 דקות להסתלבט איתה,
אתה יודע, לפטפט, ואז אסגור את כל המסיבה, בסדר?
עשר או 15 דקות, כי זכור, אנחנו נאבד את העבודות שלנו.
- כן, אני יודע. - היי.
והמצב הזה חמור, אתה יכול לטפל בו, בבקשה?
כן, אטפל בו. בסדר. הכול טוב.
- היי, רוצה שורה? - אני בסדר. תודה.
את בטוחה? כי אולי בזריחה נוכל...
נאצ'וס.
זה היה... הוא התנהג מוזר?
אני מצטער.
- יש לנו תוכנית לזריחה. - בסדר. טוב.
- החלטת להשתתף. - להשתתף?
כן, השוקולדים. את טועמת מהשוקולד.
כן.
- אני אוכלת שוקולד. - כן. מגניב.
רק אל תאכלי יותר מדי שוקולד.
סליחה? אוכל כמה שוקולד שאני רוצה, בסדר?
כן. לא.
- לא אמרתי לך כמה לאכול. - אוי, שיט.
שינית את דעתך.
קדימה! מסיבה עד המצגת.
על מה אתה מדבר?
על הפטריות.
איזה פטריות?
הפטריות שבשוקולד.
אלה פטריות?
כן, זה מזנון בסגנון הוליווד של פעם.
זו הסיבה שאמרתי כל הזמן "מזנון בסגנון הוליווד של פעם".
זה אומר שיש פאקינג סמים באוכל?
כן, זה... מה עוד זה יכול להגיד?
- אני לא יודעת מה זה פאקינג אומר. - זה מה שזה אומר.
זה הוליווד בסגנון... שמעי. זה בסדר.
- הן מיקרודוס, בסדר? - הן לא מיקרודוס.
הן כן. יש שתי שמיניות גרם בכל אחת.
מה? לא. שתי שמיניות של אונקיה.
מה זה פאקינג שתי שמיניות גרם? אין דבר כזה.
אלוהים אדירים, זו הסיבה שאני פאקינג מסטול כל כך.
אכלתי הרגע כמות מפחידה של פטריות או לא?
שבעה גרמים בכל אחת.
בסדר. זה נשמע הרבה, אבל אני אכלתי אחת...
והיא נדלקה לי חזק, אבל עכשיו אני בשליטה.
אני מרגיש בסדר. אני חושב שתהיי בסדר.
- אכלתי שלוש. - מה?
- אלוהים אדירים! - שלוש?
זה פאקינג יותר מ... אלוהים אדירים. זה יותר מדי פטריות.
- אכלת הרגע 21 גרם פטריות! - אלוהים אדירים.
- אני מצטער. - אלוהים אדירים, מאט.
- אני מצטער מאוד. - מה הפאקינג בעיה שלך?
- למה לא סימנת אותן? - כי זה מזנון בסגנון הוליווד של פעם...
תפסיק להגיד "מזנון בסגנון הוליווד של פעם"!
זואי הגיעה.
היא אכלה הרגע 21 גרם פטריות בטעות.
יש שבעה גרמים בכל שוקולד.
- אל תגיד שזו הייתה טעות שלי. - אני מצטער!
- זה קרה באשמתך! - אני מתנצל. סליחה.
- היא תהיה בסדר? - ברור שאהיה בסדר.
למה שלא אהיה... אני אהיה בסדר?
אני לא יודע. אולי יהיה לך נזק מוחי.
נזק מוחי? יש דבר כזה?
- שמעתי שיש דבר כזה! - אין דבר כזה.
- לא, שמעתי! באמת. - אל תלחיץ אותה, אחי!
- אל תלחיץ אותה! - אני נלחצת.
- אני מצטער. - מה לעשות?
- להקיא? מאוחר מדי להקיא? - אני לא יודע.
- מאוחר מדי. - אני חושבת שכדאי שאקיא.
- לא, אני חושבת שכדאי שאקיא. - אל תקיאי.
קדימה!
- אני לא רוצה להקיא. - אל תקיאי בבקשה.
- אלוהים אדירים. - בוא נכניס אותה לחדר פרטי.
- אוויר צח. - חדר פרטי.
בהצלחה, זואי. קטן עלייך! תגלשי על הגל, בייבי!
כמה זמן נמשכת השפעת הסמים האלה?
- בין שש לשמונה שעות. - מה השעה עכשיו?
- השעה 03:30. שיט. - בסדר. לא, זה בסדר.
- אהיה מסטול המון זמן. - זה בסדר.
כי עכשיו 03:30 ואני מרגישה בסדר.
וואו.
הציור הזה גרוע.
- היי, תתמקדו. - בסדר.
איפה החדר שלך? בואי ניקח אותך לחדר שלך.
- החדר שלי. החדר שלי שם. - בואו.
- הוא בצד השני של הקזינו. - בסדר.
- הוא בבניין השני. - טוב.
- הוא רחוק מאוד. המקום הזה ענקי. - כן.
אלוהים אדירים.
- לא. - אלוהים. פאק.
זה בסדר. בואי.
למה המקום הזה גדול כל כך? זה מטופש.
זה גדול מאוד. יש חדר פנוי כאן.
- כן. - מכאן. בואי.
- כן. נכניס אותך לכאן. - אני מתה על השמלה שלך.
- היא יפה מאוד. כן. מכאן. - יופי של זיכרון.
- היי. לא, סיימנו עם זה. - וואו, מכאן.
- זה נחמד. אני אוהבת את זה. כן. - כן. זה מעולה.
- החדר לרשותך. - יש מיני-בר. יש טלוויזיה.
- אניח את זה כאן. זה שלי. - כל מה שצריך. מעולה.
- אניח את זה כאן. בסדר. - ממש כאן. מושלם.
- אני אשב כאן. - מושלם. יופי.
- אני צריכה את זה ו... - את מסודרת. בסדר. הכול טוב.
שמעי, אני מצטער מאוד שעשיתי לך את זה, בסדר?
- זה בסדר. אני אהיה בסדר. - כן.
- אני כועסת מאוד... - בסדר.
- אבל לא אכעס... - בסדר.
אני אגלוש על הגל.
- יופי. - לא אילחם בזה.
- אל תילחמי. - לא טוב להילחם בזה.
לקחתי פטריות בעבר.
- לא הרבה כל כך. אבל זה בסדר. - אף אחד לא לקח הרבה כל כך.
- כן. את בסדר. - אני אהיה בסדר.
- סאל, אני אהיה בסדר? - את תהיי בסדר.
- בסדר.
- אני אהיה בסדר. - את תהיי בסדר.
את תהיי בסדר.
כן.
היא לא תהיה בסדר.
- פאקינג שיט. אני כל כך מסטול כרגע. - אני לא מרגיש את הפאקינג פרצוף שלי.
פטרה! בואי הנה. בואי.
בסדר, אז זואי קרביץ מנמנמת קצת בחדר הזה.
- זואי קרביץ? - כן.
אז אם היא תצא, שלחי לי הודעה, בסדר? זה הכול.
בסדר. אלוהים, אני יכולה לבקש ממנה סלפי?
לא. אל תיכנסי לחדר.
רק שלחי לי הודעה, בסדר?
- שכחתי את הטלפון שלי בפנים. שיט. - פאק. בסדר, תיכנס.
שאף אחד לא ייכנס.
היי, אני רק לוקח את הטלפון שלי.
- יש, חזרת! - כן.
בחיי, זה היה אינטנסיבי מאוד!
השעה הראשונה הייתה... ואז הייתי
ילדה אבודה ביער והייתי תקועה במשך שעות.
לא הצלחתי לצאת, אבל אז הבנתי שהיער היה בתוכי,
ואז הבנתי שאני היער.
אני היער, אנחנו היער ואני בסדר.
אני מרגישה טוב.
אני מרגישה מוכנה למצגת. בוא נלך.
עברו 30 שניות.
- מה? - כן.
- לא! - כן.
- אחזור בעוד כמה שעות? - אלוהים אדירים. לא.
- לא, את בסדר. - מאט, אל תעזוב אותי בבקשה.
- תישארי כאן. את בטוב. - אלוהים אדירים. אלוהים.
- את בטוב. כן, תגלשי. - פאק!
- מה אתה פאקינג עושה, אחי? - היא בסדר.
- מה זה היה? - זה בסדר.
- אלוהים... - היא תהיה בסדר.
- את בטוב. רק... את נראית בסדר. - כן.
שאף אחד לא ייכנס, פטרה.
מה אתם עושים, זוג אהבלים?
לא, אבל ברצינות, איפה זואי קרביץ?
היא עוברת התמוטטות עצבים כי הוא טעה בחישוב של הפטריות.
יש שבעה גרמים בכל שוקולד.
אלוהים אדירים!
רגע, זו הסיבה שאני כל כך פאקינג מסטולה?
אני מצטער. כן, אני מצטער.
- אלוהים אדירים, סיממת אותי! - זואי אכלה שלושה. היא אכלה שלושה.
אלוהים אדירים. מה הבעיה שלך?
אתה מנסה פאקינג להרוג אותה או משהו?
- זו הייתה טעות בחישוב. - רוצח!
לא הייתי מגיש אותן אילו הייתי יודע שהן חזקות כל כך.
- אלוהים אדירים! - אלוהים אדירים!
בסדר, אם...
בסדר, חסר לך שזה ידפוק לה את המצגת מחר.
- היא תהיה בסדר. - היא התקווה האחרונה שלנו!
- זה לא ייתכן מתמטית! - זה בסדר. היא תהיה בסדר.
גריפין לקח הרבה יותר הוא אכל שמונה או תשעה.
אלוהים אדירים, אתה פאקינג אסון, רמיק.
- אני מצטער. - אני פאקינג רוצה לרצוח אותך!
- אני מצטער. - בסדר, אני רגועה.
- בסדר. - בסדר. איפה גריפין?
הוא איפשהו במסיבה.
- הוא במסיבה? - כן. בסדר.
- בסדר, אנחנו נאסוף את גריפין... - בסדר.
ואנחנו נגרום לו להתפכח
כדי שיוכל להתכונן למצגת שלו.
גבר בשנות ה-60 לחייו לא אמור להיות מסטול כל כך.
- לא. - שמונים.
- מה? - גריפין בן 82.
- אין פאקינג מצב! - כן, הוא אמר לי, כן.
הלב שלו יתפוצץ וזה יהיה באשמתך.
אל תגידי לי את זה.
- אתה תהיה רוצח. - אם הלב שלו יתפוצץ הערב,
לא בטוח שזו אשמתי. אולי זה צירוף מקרים.
אולי הלב שלו כבר התפוצץ.
- בואו נמצא אותו. - כן.
- גריפין. גריפין מיל. - גריפין. גריפין.
אתם מחפשים את גריפין מיל?
כן. איפה הוא? יש לך מושג?
אחי, הוא היה פה הרגע.
בסדר, תקשיבו,
הוא אמר "על הזין שלי הרעש הזה!"
הוא לקח מלא מטבל גבינה
ודחף אותו לפה בידיים,
ישר פנימה, זה היה פשוט דוחה.
אבל רגע. תקשיבו.
אתם תמותו על זה.
בסדר, אז כאילו... התכוונתי לקחת קצת בעצמי.
התכוונתי לאכול קצת, ממש... התכוונתי לעשות את זה...
ואז... ואז חשבתי, לא.
- איפה הוא? - כן.
הוא יצא מהדלת הראשית.
- אין לי פאקינג מושג לאן. - מעולה! תודה. מושלם. פנטסטי.
- חכו. - מה?
אזמין עוד נאצ'וס משירות החדרים.
- אתם רוצים משהו? - לא! למי אכפת?
- אחלוק איתך. - אני אשאיר לך קצת.
היי! מאטי.
נכנסתי לחדר האחורי כדי להתקשר למישהו
ומצאתי את זואי קרביץ זוחלת על השטיח ומדברת עם תינוק דמיוני.
- מה קורה? - בסדר.
שמעי, ייתכן שגריפין מיל והיא אכלו בטעות
יותר מדי קרנצ'יות... פטריות.
- מה הם עשו? - הם מסטולים מדי.
למה לא הפסקת את המסיבה, מאטי?
כי יש לי צורך נואש שאנשים יחשבו שאני קול.
פאק! הפטריות האלה עושות אותי כן מדי.
- שיט! - אתה לא קול!
- אני יודע! - הוא לא קול.
- איפה גריפין? - בסדר, נחשי.
הוא נעלם.
אלוהים אדירים. אתם לא מבינים?
אם עיתונאי או כל אדם אחר שלא שייך לקונטיננטל
יראה את גריפין מיל מוטרף על פטריות,
אף אחד לא ידבר על שום דבר מלבד זה.
הם יצחקו עלינו. יצחקו.
אנחנו נהיה הבדיחה של סינמקון.
- זה והמכירה לאמזון... - אל תגיד את זה.
לא, שמעי, פטי, את הסאחית היחידה שאנחנו מכירים.
את יכולה לעזור לנו למצוא אותו, בבקשה?
בסדר. לכו!
- תודה. - מעולה. תודה, פטי.
- גריפין. - גריפין.
תראו.
- זה מטבל גבינה. - כן, מה את אומרת? אלוהים.
שיט. תראו. יש עוד.
אלוהים אדירים!
- אנחנו קרובים. - בסדר.
יש עוד בקזינו.
- אנחנו נמצא אותו, בסדר? - אני מקווה מאוד שזו גבינה.
אנחנו נמצא אותו.
וואו, בוהק כאן.
מאיפה האנשים האלה באו? איך מפוצץ פה בשעה 03:00?
אי אפשר לדעת איפה הוא. פשוט אי אפשר לדעת איפה הוא.
אלוהים אדירים. המקום הזה פאקינג ענק.
- גריפין! - לא.
אנחנו לא רוצים שידעו שהוא נעדר. דברי בשקט.
אז איך אנחנו פאקינג אמורים למצוא אותו?
- גריפין! - דברו בשקט יותר.
התפזרו. התפשטו. אני אלך לשם.
מאיה, בואי איתי.
חלבונים.
סלחו לי.
- גריפין, איפה אתה? - גריפין.
פאק! אלוהים אדירים.
יש פאקינג עיתונאים בכל מקום. ראיתי את מאט בלוני שם. פאק!
- בסדר, בוא נתפצל. - כדי להסניף קוק?
- לא! פאק. - פאקינג למצוא אותו.
- נמצא אותו מהר יותר. - לכי, זה חכם. לכי.
בסדר. גריפין! מר מיל?
- אדוני, אסור לעשות את זה. - מה אמרת?
אדוני, אי אפשר להמר בלובסטר. אסימונים בלבד.
מה לעזאזל קרה ללאס וגאס?
מר מיל? היי.
בוא ננקה אותך, בסדר?
- למה? - כי...
ההורים שלך יודעים שאת בקזינו?
- כן, אני בת 20 ו... - קווין האקט!
מאט בלוני. היי.
- היי. איך הולך? - היי.
עיתונאי הבידור האהוב עליי. מה שלומך?
המנהלת העולה האהובה עליי.
כן, אתה לא אמור לישון או משהו?
שמעי, כבר כמעט בוקר,
אני מניח שאישאר ער. אולי אלך לחדר הכושר כדי להתעורר.
- ברור. - אישן בטיסה.
כן, זה הגיוני ונבון.
שמע, אפגוש אותך מחר
ואני מעריצה שרופה של הפודקאסט.
בסדר? ביי-ביי.
- בהצלחה במצגת. - כן. תודה.
לא. פאק! לא!
- מוכן? - כן.
- בוא נזוז. - מושלם. רוצה להעלות את זה?
ג'י-מן! חיפשתי אותך בכל מקום.
מה שלומך, חבר?
- מי אתה? - אלוהים.
סאל ספרשטיין, סגן נשיא מחלקת הפקה.
- בוא נעמיד אותך על הרגליים. - אלוהים אדירים.
- אני לא מכיר אותך. - הנה הוא. מצאת אותו.
- היי. - היי, קווין.
- כן, שלום, שובב חמקמק שכמוך. - את השם שלה אתה יודע.
בסדר, בואי ניקח אותו לאנשהו.
- הרגליים שלי לא מתפקדות היטב. - כן.
אתה חייב להפעיל את הארבע-ראשי, חבר.
קדימה. פאקינג אלוהים אדירים.
אלוהים.
- רגל ימין. ימין, טוב. - אכלתי לובסטר.
אכלת לובסטר?
- שמו היה סטיוארט. כן. - אני מת על זה. מת על סטיוארט.
- תושיבי אותו. תושיבי אותו. - בבקשה. לאט-לאט.
- אלוהים אדירים. - את בובה?
- לא. - מצאתם אותו! בחיי! אלוהים אדירים!
אלוהים, הוא מסטול לגמרי.
לא, הוא בסדר. תראי אותו.
אם הלב של הזקן הזה יתפוצץ, לא אשקר למשטרה בשבילך.
את לא צריכה לשקר! לא עשיתי משהו לא חוקי!
- נתת לו מנת יתר! - לא נכון! הוא לקח מנת יתר בעצמו.
- בסדר, בוא הנה! - הוא לקח מנת יתר בעצמו.
אנחנו חייבים לבטל את הנאום של גריפין מחר.
- תראו את הכוכבים. - הוא לא יכול.
נגיד שיש לו הרעלת קיבה או שהוא נקע את הקרסול.
- לא משנה, אבל הוא לא ינאם. - לא.
שמעי, כבר הכרזנו שהוא ינאם, בסדר?
- אלוהים אדירים. - אנחנו צריכים להקרין כוח.
אם ההנהלה תרגיש
שאנחנו לא שולטים בספינה הזו לחלוטין,
אנחנו נאכל אותה לגמרי.
- בסדר? - הוא צודק.
- הוא ינאם. - כן.
- לאן הוא נעלם? - מה נסגר?
אני לא יודעת איפה... לאן הוא הלך? הוא נעלם.
- שיט. - אלוהים אדירים.
- מה אתה רואה? - הנה הוא!
אלוהים אדירים.
- אנחנו חייבים להגיע אליו. עקבו אחריו. - לכו אליו.
אני רצה הכי מהר שאני יכולה, לעזאזל.
זוזו!
- זוזו. פאקינג שיט. - זוזו. זוזו בבקשה. אלוהים.
- אלוהים אדירים. - גריפין!
- לשם. לכו בכיוון הזה. - תעקבו אחרי הגונדולה!
אנחנו כבר מגיעים.
- היי, חבר. - תחזיק מעמד, גריפין. זה סאל.
- היי. - תישאר בתוך הסירה.
וואו.
אלוהים אדירים.
"אני בסירה, זה כל הסיפור
דגדגו לי את פי הטבעת והזין שלי יצוף..."
אלוהים.
הגעתי.
כאן ארד מהסירה, מר גונדלירו.
תודה.
איאלץ לשלם לך בפעם הבאה.
גריפין מיל. אני מצאתי אותך.
פטי לי.
אם כל הכלבות.
אלוהים אדירים, אני לא מאמין שאני פוגש אותך פנים אל פנים.
רק רגע. לא פיטרתי אותך?
כן, פיטרת אותי.
כך חשבתי.
היי, ילד!
מאה דולר אם תיתן לי להשתמש בטלפון שלך לשתי דקות.
מאה דולר? בטח!
בבקשה, תודה.
הלו.
זה מאט בולוני?
- בלוני. - זה מה שאמרתי.
בסדר, עם מי אני מדבר?
מקור אנונימי.
מסתורי. אני מת על זה. יש לך סקופ?
כן.
בוא לכניסה של מלון ונישיאן אם אתה יודע מה טוב בשבילך.
אני מצטער, אני לא מבין אף מילה.
אמרתי לך לבוא לכניסה של מלון ונישיאן
אם אתה רוצה את סקופ השנה.
אגיע מיד.
- המשך יבוא... -
תרגום: אסף ראביד