„AUKSINIŲ GAUBLIŲ“ APDOVANOJIMAI
Jei laimėsi, padėkosi man?
Ne, matai, aš pats nenominuotas, todėl nebūsiu ant scenos.
Studijų vadovai nebūna nominuojami.
Nominuotas filmas, kurį patvirtinau.
Pala, tai tu nesakysi kalbos?
- Nelaimėsi trofėjaus? - Ne.
Daugybei žmonių čia pasakiau, kad laimėsi „Auksinį gaublį“.
Leventoliai važiavo iš Sajoseto, kad kartu žiūrėtų ceremoniją.
Pasakyk Leventoliams, kad, jei Zojos Kravic režisuotas filmas
laimės kaip geriausias miuziklas arba komedija, kaip turėtų būt,
ji padėkos man savo kalboje prieš milijonus žmonių.
Visi girdės, kaip ji ištaria mano vardą.
Metju, jei tai Zojos filmas,
kodėl pasakei man, kad jis tavo?
Ne, iš esmės ir aš kūriau tą filmą. Esu filmo kūrėjų grupės dalis.
Jei ne aš, jo nebūtų. Bet esmė ta, kad niekas nežinos, jog aš prisidėjau,
iki Zoja Kravic padėkos man savo kalboje.
Na, geriau tegu ji padėkoja tau, kai šitiek paaukojai tam darbui.
- Neturi žmonos, vaikų. - Tai mano pasirinkimas, mama.
Tiesiog nubėk ant scenos su kitais.
Pamojuok savo motinai, a?
- Gerai, turiu eit. Myliu tave. Ate! - Ate, brangusis.
„AUKSINIŲ GAUBLIŲ“ APDOVANOJIMAI
Labas, Metai.
- Labas. - Labas, Metai.
Labas, kaip laikaisi?
Čarli, pažiūrėkite čia.
Čarli, atrodote nuostabiai.
Čarli D'Amelio, žiūrėkite čia.
- Atsiprašau, jūs patenkate į kadrą. - O šūdas.
Sveikučiai! Esame „Auksinių gaublių“ apdovanojimuose. Už manęs – Zoja Kravic.
- Ji atrodo nuostabiai. Nerealiai… - Esu čia su Zoja Kravic.
- Zoja, kaip smagu! - Labas.
Koks jausmas gauti geriausios komedijos arba miuziklo nominaciją?
Be galo džiaugiuos, kad „Auksinių gaublių“ komisija pripažino mūsų filmą „Atvirai“.
Ir taip pat truputį keista, kad esi priverstas
varžytis su kitais menininkais.
Tarsi galėtų būti nugalėtojas. Nes, manau, kai tik kas nors
šioje industrijoje gauna galimybę sukurti jiems svarbų kūrinį,
tai yra tikras laimėjimas.
Tai laimėjimas, išties.
Nuostabu išvysti jus. Esam apdovanojimuose, ką norite sutikti?
- Metuk! - Pate! Labas!
- Metuk, tai vyksta. - Tikrai. Argi ne smagu?
- Kaip šaunu. - Tai tikrovė.
- Labai smagu. - Dievindavau „Auksinius gaublius“…
Ypač kai gerdavau. Bet būti čia, kai esi nominuota…
- Taip. - …visai kas kita.
- Jei tu laimi, laimim ir mes. - Aha.
Na, taip, tik aš kaip prodiuserė išties galiu laimėti.
- Taip. - Galiu lipti ant scenos,
parsinešt namo statulėlę ir tapti nemirtinga asmenybe Holivude.
Mano palikimas amžinai bus saugojamas.
Taip. Bus labai šaunu.
Kas visi tie žmonės? Nieko neatpažįstu.
Jie nuomonės formuotojai. Dauguma jų net neįeina vidun.
Tik prisifilmuoja įrašų „TikTok“ ir išeina.
Jėzau.
Kas per velnias daros šitam miestui?
Pamenu, kai raudonas
„Auksinių gaublių“ kilimas turėjo reikšmę.
Bet jei neatkreipsi tų telefonuotų piemenų
dėmesio ilgiau nei 15 sekundžių,
gausi pylos iš Įvairovės, teisingumo ir įtraukties skyriaus.
- Kaip negerai būtų. - Labas!
Gaubliaujam.
Gaubliaujam, ė!
Ką tu? Gera tave matyt, žmogau.
- Gražiai atrodai. - Pasižiūrėk į save.
- Aš prie 172-o staliuko, o jūs? - Prie ketvirto.
Prie ketvirto?
Kodėl aš 168 staliukais toliau nuo jūsų? O Dieve, būsiu prie žmonių iš teliko? Fe.
- Jetus. Apgailestauju. - Vargšelis.
- Sveika, Pate. - Ten Stalonė. Labas!
Turiu pakalbėt su juo. Nenoriu, bet jis tebeturi mano žirgą.
- Silvestrai, kur mano Gėlelė? - Eina šikt! Žiūrėk.
Prakeiktas Adamai Skotai!
Sali? Eina šikt, žmogau. Kaip gyveni?
- Velniškai ilgai nesimatėm. - Tikrai.
- Sveikas, Metai. - Sveikas, biče.
Klausyk, prieš 20 m., kai pirmąkart čia atvykau,
šešis mėnesius pragyvenau ant Salio sofos.
- Nežinojau. - Taip!
Blemba, bičo kojinės dvokė kaip festivalių tulikai.
- Tiesa. - Kaip ir jo penis dabar.
Visiška tiesa.
- Kuris tavo staliukas? - Trečias.
- Trečias? - Taip.
- Metai Remikai. - Mičai! Gera tave matyt.
- Zojai patiko kurti „Atvirai“ pas jus. - Mums patiko su ja dirbt.
- Jai buvo labai smagu. - Tai gerai.
- Tai ko tu ne… - Kuriam pas jus „Juodsparnę“?
Taip. Liepk jai patvirtint susitarimą.
- Tai nešykštėk išankstinio užmokesčio. - Nešykščiu.
Ji uždirbs daugiau nei su bet kuriuo kitu savo filmu
per visą karjerą.
Zoja vampyrų žudikė, juoda glaustinė,
raudonas pistoletas, įmerktas į švęstą vandenį, – tai aukso kasykla.
Ei, kodėl įžydinėji mane?
Žinau, abu mes žydai. Aš nemėgstu tokių juokelių.
- Bet visas pražydai. - Ne…
Rimtai, pasirašykim nelemtą sutartį.
Ji dvejoja. Duok labiau viliojantį pasiūlymą.
Prašom sėstis, tuoj pradėsime.
Paskutinis pasiūlymas. Imat arba ne.
- Žinau, kad blefuoji. - Gerai.
- Blefuoji? - Susisiek, gerai?
Ei! Kaip atrodai!
Labai ačiū. Mielai paimsiu.
DŽEN STACKI
Ačiū. Man nepaprasta garbė.
Tai ne „Oskaras“, bet vis tiek šaunu.
Kai siūlėme „Kurtinančios tylos“ idėją,
mūsų atstovai sakė, kad niekas nenorės mini serialo.
Bet mes gavom „Auksinį gaublį“, o jie nebeturi darbo.
Labai ačiū mūsų neįtikėtiniems aktoriams ir darbuotojams.
Ir, be abejo, noriu padėkoti žmogui, be kurio
nebūčiau galėjusi nieko sukurti.
Savo ramsčiui, savo pasauliui, savo partneriui visame kame,
savo gyvenimo meilei – Tedui Sarandosui.
Ačiū. Myliu tave.
Tedai, tu geriausias studijos vadovas pasauly.
Taip, mes susituokę, bet mūsų santykiai atviri.
Bet priimam tik Tedą.
Jam nepavyko atšaukt sąlyginės kompensacijos.
Bet gana šlykščių juokelių apie mano bosą.
Labai dėkojau Tedui ir „Netflix“ komandai,
kad leido sukurti šį nepaprastai svarbų serialą. Ačiū!
Paplokite jiems. Jų serialas labai svarbus.
Visų čia esančių darbas labai svarbus.
Man tai labai patinka, todėl jaudinuosi. Koks įtemptas laikas.
Tikiuosi, galėsime ir toliau tuo užsiimti. Nežinau kaip jūs,
bet imu galvoti, kad privalau eiti į kiną.
Tipo, jei nenusipirksiu bilieto, viskas žlugs.
Na, kiekvienas anonsas atrodo kaip prašymas finansuoti.
Ypač tokių brangių filmų, kaip „Įsikūnijimas“.
Tai tarsi sutelktinio finansavimo platforma Holivudui.
Jei „Įsikūnijimas“ nenusiseka, visi nebeturėsim darbo.
Man nerūpi, jei jums jis nepatinka. Jis kainavo 300 mln. Jiems reikia mūsų.
Nepirkit bilietų dėl „Įsikūnijimo 3“,
pirkit bilietus, nes mėgstat filmus, blemba!
Gerai, tuoj grįšime.
Nuostabu. Jis juokingas.
Man garbė sėdėti su jumis prie stalo. Ir, Zoja, tu visiškai to nusipelnei.
- Taip. - O taip, smagu.
Bet keista vertinti meną.
Nemanot? Visa tai kvaila.
- Tiesa. - Kokia mintis! Tai bent.
Aš tik stengiuos prasiblaškyti tokiuose renginiuose.
Tiesiog gyventi šia akimirka.
Bet turiu gerą nuojautą dėl šio vakaro.
Jūs turit salotų? Mūsų ten gale nemaitina. Neįtikėtina, po galais.
- Sali! Biče! Mums pavyko, Džo! - Pavyko, Džo! O Dieve.
- Paimsiu skrebutį. - Gal pasidarom komandos nuotrauką?
O taip! Ateikit.
Pate, nesveika ikona, ateik čia,.
- Čia, bose. - Ateinu, Zozo.
- Čia mūsų bosė. - Gerai.
- Metai… - Taip. Kur stot?
Gal ten, kad nebūtum per arti.
- Taip. Ačiū. - Taip, nufotografuoti.
Žinoma. Tai aišku.
- Gerai. Visi sustokit. - Ačiū.
- Vienas, du, trys… „Atvirai“ komanda! - „Atvirai“ komanda!
Taip.
Tegul padaro vieną vertikaliai
- socialinėms platformoms. - Gerai.
- Myliu jus! - „Atvirai“ komanda!
- Myliu jus, bičiuliai! - Štai taip.
- Pasižiūrėkim. - Išėjo puikiai.
Ačiū.
Nagi.
Labas, mama.
Ar ten yra Dženifer Lorens? Jei yra, gal galėtum…
Ji čia ir aš nesakysiu jai, kad nusikirptų plaukus iki pečių. Aišku?
Greitai pakalbėsim. Myliu tave. Iki.
- Metai. Kaip tu? - Puikiai.
Tikrai?
Ar tik man atrodo, kad Zoja Kravic nemėgsta manęs?
Taip ir žinojau. Užauk, Metuk.
Mičas Vaicas sakė, ji taip tave mėgsta, kad siūlo „Juodsparnę“.
Na, gal savo galvoje išpučiu iš to burbulą.
Atrodo, kad ji nelaiko manęs kūrybinės komandos dalimi.
Bijau, kad, jei ji laimės, kalboje nepadėkos man,
bet gal tai nesvarbu.
O ne, tai visų svarbiausia.
Svarbiausia?
Nemalonesnio dalyko vadovui nutikt negali.
- Tavo vardo filme niekur nėra. - Būtent!
Jei nėra padėkos, tu kone neegzistuoji.
- Būtent! - O Dieve.
Dieve mano, kai man nepadėkodavo, visą kelią namo limuzine verkdavau.
Bet dabar esu nominuota.
Tai vienas iš privalumų netekus darbo.
Gerai. Klausyk, jei jūs visi laimėsit, padėkosi man savo kalboje?
Metuk, tikrai padėkočiau. Bet visi sutarėm,
kad Zoja kalbės.
Paprašytum Zojos padėkot man?
Aha, aš… Tu nejuokauji.
Nejuokauju… Žiūrėk, pats paprašysiu jos padėkot man.
- Neprašysi! - Kodėl ne?
Niekad negali prašyt talentų dėkot. Tai apgailėtina.
Ne labiau apgailėtina ko nors norėt, bet bijot paprašyt?
Šiuo atveju ne. Nebent nori, kad ji žinotų, kaip nenormaliai nori išmaldos.
Nenoriu išmaldos. Tik noriu, kad šįvakar man padėkotų.
Gal čia vienintelė proga,
kai man gali padėkot per „Auksinius gaublius“?
Metuk, myliu tave, bet turiu eit išsivemt.
Ką? Viskas gerai?
Taip, viskas puiku. Tiesiog, kai tik artėja svajonių išsipildymas…
nusivemiu.
Pasitikite serialo „The Boys“ aktorius Erin Moriarti
ir Entonį Starą.
- Kaip einasi? - Puikiai.
Bus smagu žiūrėt, kaip žmonės čiulpia Tedui Sarandosui, taip?
Taip. Tu bent nesėdi prie stalo su krūva nepislių olandų,
sukūrusių man negirdėtą siaubo serialą.
Sėdžiu prie tokio Jopo, kuris nešneka su manim.
Šiknius neraliuotas.
Jei tau vakaras bjaurus, man jis supistai bjauresnis.
Pala. Ko spoksai į mane?
Žmogau, taip ir būsi?
Kaip būsiu?
Tu apsisiautęs skraiste.
Na, taip.
Aišku, kad skraistę. Oficialus vakaras. Išeiginė skraistė.
Gerai. Rimtai, pone Tėvynaini?
Rimtai. Visą gyvenimą nešioju skraistes.
Nesiliausiu dabar. Ten, iš kur esu kilęs, tai labai įprasta.
O Dieve. Tavo tėviškė – Naujoji Zelandija, ne Transilvanija.
Gerai, ramiai.
Geriausio antraplanio vaidmens mini seriale arba TV filme apdovanojimą gauna…
O vargeli…
- Vaidybos didvyris. Adamas Skotas! - Adamas Skotas!
Tai tu.
Ką?
- O Dieve. - Eik tik!
Prieš 20 m. jis miegodavo ant mano sofos.
Jis miegodavo ant mano sofos 2000 m.
O Dieve. Oho! Tai netikėta.
Visai nepasiruošiau kalbos,
tad turbūt tiesiog padėkosiu savo kolegoms Itenui ir Džiankarlui.
Žinoma, mūsų režisieriui Stivenui Soderbergui.
Savo agentams. Savo žmonai ir vaikams.
Visai „Netflix“ komandai. Visiems… Tedui Sarandosui.
Tedai, aš myliu tave.
Žinot ką? Ateidamas čia sutikau savo seną bičiulį.
Bičą, ant kurio sofos miegodavau, pirmąkart atvykęs į Los Andželą.
Tai jei dėkoju žmonėms, manau, turėčiau padėkoti ir Saliui Sapersteinui.
Nagi, žmogau!
- Biče, žiūrėk, kas nutiko. - Ačiū.
- Ką tu darai? - Nežinau.
- Salis Sapersteinas! - Ačiū.
Kas čia buvo?
Oho. Sveikinu.
Manau, kalbu beveik visos Amerikos vardu, kai klausiu
„Kas per velnias tas Salis Sapersteinas?“
Tai aš!
Gerai, pone.
Jūs entuziastiškiausias vietos užpildytojas „Auksinių gaublių“ istorijoj.
Paplokite jam. Tuoj grįšime.
Ačiū.
Sali! Eina šikt, geras!
- Žmogau, neįtikėtina, ar ne? - Kas čia buvo?
Stogas važiuoja. Telefonas lūžta nuo žinučių.
- Ė. Tapau memu, Metai. - O Dieve. Koks tu garsus.
- Sveikinu. Nuostabu. - Aš memas, po velnių!
Jausmas tarsi užvartojus kokaino, tad truputį pašniaukšiu,
žiūrėsiu, kas bus. Tai geriausia akimirka gyvenime.
- Eina šikt, myliu jus abu. - Žiauriai tave myliu.
- Neįtikėtina. - Kaip juokinga.
Kaip nerealu.
- Taigi, Zoja, nuo ko pradedi… - Taip.
…rašyti laimėtojos kalbą?
Na, kaip nusprendi, kam dėkosi?
Nelabai apie tai galvojau.
Nemanau, kad laimėsim…
Ne, manau, yra didelė tikimybė, kad laimėsi.
Nemanau, bet garbė būti nominuotiems.
Taip. Bet ar pašmaikštausi kaip nors?
Ar kalbėsi iš širdies paminėdama visus padėjusius kurti filmą?
Tikrai nieko negalvojau, nes mes nelaimėsim.
Bet jei laimėčiau, nors nelaimėsiu, turbūt…
tiesiog padėkočiau Holivudo užsienio spaudai,
kitiems nominuotiems žmonėms ir „Atvirai“ komandai.
- „Atvirai“ komandai. Aišku. - Kaip protinga, Zoja. Taip, paprastai.
- Nereikia būt Beniniu. - Išties?
Ne, bet daug žmonių plušėjo prie filmo,
nesinori ko nors pamiršti.
- Ei, nesutikai Silvestro Stalonės? - Nesutikau.
- Privalai nusifotografuot su juo. - Pasakojai apie jį.
Ikona supažindins mane su kita ikona!
„Auksinis gaublys“ tenka…
Ačiū.
…Kvintai Branson už „Numatytas pasekmes“.
- Ei. - Ei, žmogau.
- Sveikinu. - Ačiū.
Labai šmaikščiai padėkojai Saliui.
O taip. Tiesiog netikėtai šovė į galvą.
Keista. Kai kurie visą karjerą laukia
padėkos per „Auksinius gaublius“. Įdomu, kaip jie jaučias, a?
Jei atvirai, nemanau, kad kam rūpi
šitos nesąmonės.
- Tikrai. Kam rūpi? - Aha.
O Dieve! Gerai. Labai jums ačiū.
Dėkoju Holivudo užsienio spaudai.
Man buvo didelė garbė dirbti su nuostabiuoju Aleksandru Peinu,
taip pat turiu padėkoti Donai Lengli ir visiems kitiems iš „Universal“.
Mūsų nuostabiems prodiuseriams, aktoriams ir darbuotojams.
Ir žinot ką? Nepažįstu jo, bet atrodo linksmas vyrukas,
ir Adamas Skotas jį mėgsta, tai ar gali jis būt blogas?
Sali Sapersteinai, noriu padėkoti ir tau!
Štai jis. Ačiū, Sali!
O taip! Tai aš! Čia.
O Dieve! Salis Sapersteinas?
Ką?
O dabar, piktdžiugautojai,
išaušo akimirka, kurios laukėte.
Prisiminkime žmones, kurių šiemet netekome.
Prašom ploti tik pabaigoje. Jie to būtų norėję.
- Darkart padėkojo. Kaip smagu. - Aha.
- Ačiū. Labas. - Labas, Gabi.
- Kaip laikais? - Gerai.
Beprotiška naktis būt publiciste…
- Aha. - …bet jaučiuosi gerai.
- Mūsų mergina tikrai gali laimėt. - Tikrai.
- Gera nuojauta? Taip. - Tikrai. Laikom kumščius.
Ė. Tai ar Zoja aptarė su tavim savo kalbą?
- Žinoma. - Taip.
Atsiuntė man ryte, paruošėm suflerį, jei ji laimėtų.
Taip. Tai gal pameni…
- kam ji dėkoja? - Regis, taip.
Žiūrėk, aš tik paklausiu.
Ar esu tarp tų žmonių, kuriems ji dėkos, jei laimės?
Nepamenu, nes kalba labai ilga.
Ar kalboje yra mano vardas? Tik pasakyk.
Juodraštyje, kurį įrašėme į suflerį, ne.
Žiūrėk renginį ir pasilinksmink.
Ypač dėkoju Tedui Sarandosui ir „Netflix“. Labai ačiū.
Taip, o kaipgi. Tedas Sarandosas, blemba.
Labai dėkoju.
Kaip supratau, dėkoti Saliui Sapersteinui…
DŽIN SMART
…tas pats kas trinti Budos statulos pilvą dėl sėkmės.
Tik šiuo atveju mes jau laimėjome, tad nelogiška.
Tačiau šiame versle logikos nelabai yra, tiesa?
Taigi… dėkoju Saliui Sapersteinui!
Kas darosi?
Ačiū, Džin Smart.
Tai aš! Štai čia.
Gerai.
- Ei, vyruti. Kaip laikais? - Gerai.
Taigi, Zoja Kravic baiminasi, kad pamiršo vieną vardą savo kalboje.
Noriu patikrinti, ar jis ten yra, jei ji laimėtų.
Kalbos patikrintos ir įkeltos, dabar nieko nebegaliu keisti.
Gali. Turi klaviatūrą. Tiesiog rašyk.
Turiu, bet be Zojos ar jos publicistės
nieko negaliu keist. Toks protokolas.
Dabar jos abi užsiėmusios,
tad paprašė, kad aš sutvarkyčiau tai…
Taip, gerai. Kas tu?
- Aš… dirbu… - Prisėsk.
…„Continental Pictures“. Jie išleido Zojos filmą.
Žodžiu, tas vardas – Metas Remikas.
Jis „Continental Studios“ vadovas…
Zoja bijo, kad neįrašė jo vardo.
Ji susikrimstų, jei nepadėkotų jam…
- Sveikas. - Sveika.
Ką čia darai?
Aš… Ką tu čia darai?
Ką tik mačiau tave prie stalo.
Aš turėsiu pristatyt. Norėjau pasitikrint žodžius.
Panele Kravic, ar prašėte šio vyro keist jūsų kalbą?
Atsiprašau, Metai… Ką?
Tu – Metas?
Jis prašė įrašyt jo vardą į kalbą.
- Aš… - Kas čia vyksta?
Aš juokavau.
Jis nejuokavo.
Gali užsi…
Klausyk, leisk paaiškint, gerai?
Paaiškink.
Tai labai paprasta. Aš tik…
nenorėjau, kad pamirštum padėkoti man.
Manei, skaitysiu bet ką, kas sufleryje,
kaip suknistas Ronas Burgundis?
Taip tikėjausi.
Aš labai didžiuojuosi šiuo filmu,
bet nerašiau ir nerežisavau jo. Tik jei tu padėkosi man,
žmonės gali sužinot, kad prisidėjau prie jo.
Ir nuoširdžiai maniau, kad tau nusišikt.
Atrodo, kad tau nusišikt ant visokių apdovanojimų.
Gerai. Išsiaiškinkim. Man visiškai nenusišikt.
Bet vis kartoji, kaip tai kvaila.
Apsimetinėju! Aš jau turtinga ir garsi.
Liko tik laimėti apdovanojimų.
Puiku! Tada supranti, kaip tai svarbu.
Supranti, kodėl noriu padėkos…
Suprantu. Bet tu nesi mano plano dalis.
Nugludinau jį iki smulkmenų, niekas manęs nepertrauks.
Antraip būna žiauriai gėda.
Maniau, nė negalvoji, kad gali laimėt.
Oi, aš laimėsiu.
Ėjau į visus įmanomus pietus ir pusryčius,
kuriuos rengė tie Holivudo užsienio šikniai.
Įdėjau daug darbo ir laimėsiu šitą reikalą.
Tik trys žodžiai. „Ačiū, Metai Remikai.“
Tik tiek iš tavęs prašau.
Tu nesupranti. Milijoną kartų repetavau prieš veidrodį.
Dabar negaliu keisti. Viskas tobula.
Pirma esu nuoširdžiai šokiruota, tada labai susikuklinu,
mane persmelkia dėkingumas ir imu verkti.
Tada suimu save į rankas, karštai padėkoju „Atvirai“ komandai ir viskas.
Šio filmo nebūtų, jei ne aš. Aš jį patvirtinau.
Tu ir aš, mes esam „Atvirai“ komanda.
- Negali būt, kad taip manai. - Manau!
O Dieve. Eina šikt, kaip liūdna.
Biče, blemba, užsičiaupk.
Bandau parodyt Kristoferiui Nolanui, kad esu įvairiapusis,
bet girdžiu vien tavo verkšlenimą.
Labai atsiprašom, Rami, tu šiandien nuostabus.
Zoja, aš ne ant tavęs rėkiu, o ant jo, kad ir kas per velnias jis.
Dievinu tave ir tavo filmą.
Jis labai geras. Ir ne tik dėl įvairovės.
- Tu laimėsi. - Dieve. Myliu tave.
Mes nelaimėsim, bet myliu tave.
Zoja, maldauju. Mano mama žiūri.
Man reikia repetuoti.
O ne.
O Dieve, ne. Šūdas.
O ne.
Metai!
Matau jį. Taip, dabar pasakysiu.
Ė, kas yra?
Skambino Zoja. Ji nebesitaria dėl „Juodsparnės“.
Ar tu rim… Ką tik taip pasakė?
Paskambino ir pasakė, kad bandei įrašyt savo vardą
- jos kalboje? - O šūdas.
Tau supistas varžtelis atsisuko?
Ji įsiutusi, aišku?
Tad pamiršk padėkas, tarp judviejų jokia darna nežydės.
Dabar šūdinas metas juokaut!
Nejuokauju. Atrodo, kad juokauju?
Turim kurt „Juodsparnę“. Tai prioritetas.
- Suprantu. - Turi sutvarkyt tai!
Kokį velnią aš…
Taip! Gaus procentų nuo bruto pajamų.
- Tikrai? - Taip.
Na, pagaliau tau akių nukrito žydas.
Kai jauni rašytojai prašo patarti,
kaip susilaukti sėkmės pramogų versle,
pasakau jiems tris dalykus. Pirma, kuo trumpiau, tuo geriau.
Antra, kuo greičiau, tuo geriau. Trečia, neklausyk niekieno patarimų.
UŽ GYVENIMO NUOPELNUS ARONAS SORKINAS
Už visą savo karjerą vienoje kalboje turiu padėkoti
per daug žmonių, tad pasakysiu trumpai.
Ačiū tau, Sali Sapersteinai.
Taip, nagi.
- Taip! Šiam vyrukui. - Neatsispyrei Sapui.
Štai šiam vyrukui.
- Tai aš. - O Dieve.
Taip!
- Myliu tave, Aronai Sorkinai. - Taip!
- Negali atsispirt Sapui. - Taip!
Salis Sapersteinas!
- Labas, Tedai. - Labas, Metai.
Turiu paklaust, kaip visos žvaigždės
kalbose padėkoja tau?
Kasdien pasirodai filmavime,
duodi jiems suknistą vaisių krepšį ar ką?
Ne, įpareigoju sutartimi.
Ne, priverčiu. Jie privalo man padėkoti.
- Rimtai? - Taip.
Taip, nerizikuosiu tokiu svarbiu dalyku.
Oho, tai genialu, žmogau.
Ir aš taip darysiu.
Taip, tiesa?
Na, kitaip kurių galų jie mums dėkotų?
Mes biurokratai, o jie menininkai.
Na, turb…
- Ir aš menininkas… - Šmaikštu.
Ne, aš menininkas. Abu esam menininkai, Tedai.
Oi, aš ne menininkas, blemba.
O aš menininkas, blemba.
Net jei tu pačiuožęs ir tuo tiki,
nesakyk to garsiai tikriems menininkams.
Bus tavo kategorija.
Šūdas.
Koks mulkis.
Blogiausia apdovanojimų meto dalis
yra nuolatinis dėmesio kaulijimas.
Teisingai, Baša? Nemėgstam kaulijimo maulijimo?
Aha, prižiūrėtoja tepė slides. Baša nemėgsta būt vienas.
Bet prisiekiu, kad kakutis žaliajame kambary – ne jo.
Tai damos Džudi Denč darbas. Bet, Džudi, aš jau sutvarkiau.
Aš myliu jus.
Geriausią filmą miuziklo arba komedijos kategorijoje pristatys vyras,
kuris nei to, nei to nekuria. Pasitikite Zaką Snaiderį.
Ačiū.
Jei kam nors serialas pasirodė per greitas
ar gerokai per trumpas, nesijaudinkit, aš išleisiu šešių valandų
nespalvotą 1:43 versiją Snaiderio montažo stiliumi,
bus galima įsigyt elektroninę ir fizinę „Blu-ray“ versijas už 29,99 dol. Laukite.
Tikrai bus verta.
Gerai, gal pradėkime?
Geriausio kino filmo Miuziklo arba komedijos kategorijoje nominacijos:
„Šunys irgi žmonės“…
„Numatytos pasekmės“,
„Žvitrus protas“, „Atvirai“…
Taip.
…ir pagaliau „Viendienės“.
„Auksinis gaublys“ atitenka…
Saliui Sapersteinui. Ne! Filmui „Atvirai“!
- „Atvirai“! Taip! - O Dieve!
Taip! Mums pavyko. Jėga.
- Pate! Sveikinu. Tu laimėjai. - O Dieve.
Aš pelniau apdovanojimą. Mums pavyko.
Man pavyko. Tai vyksta.
- Nuostabu. - Ačiū.
O Dieve.
Nesitikėjau šito. Žinau, kad žmonės taip sako,
bet aš tikrai nesitikėjau.
Tikrai negaliu patikėt, kad esu minima šalia tokių vizionierių
kaip Aleksandras Peinas
ir jo meistriškas pasakojimas „Viendienėse“,
arba Džonatanas Levinas ir jo juokingas bei nuoširdus darbas „Šunys irgi žmonės“.
Kaip paika, kad esame priversti taip varžytis…
Taip.
…tad priimu šį apdovanojimą mūsų visų vardu.
Ir… Atsiprašau.
Ir aš labai dėkinga, kad galiu pragyventi iš šios veiklos.
Kurti meną ir pasakoti širdžiai artimas istorija yra privilegija,
į kurią žiūriu labai rimtai.
Dėkoju Holivudo užsienio spaudai, savo nuostabiems aktoriams, darbuotojams.
Ir taip, dėkoju Saliui Sapersteinui, jis išties dirbo prie šio filmo!
Savo ramsčiui, prodiuserei, mokytojai, geriausiai draugei Patei Li.
Ak, Zo.
Myliu tave. Aš…
Ir noriu padėkoti dar vienam žmogui.
- Nenutraukit manęs. - O Dieve.
Jis nuo pat pradžių tikėjo filmu.
Be jo filmas nebūtų sukurtas,
tad naudodamasi proga
labai dėkoju tau,
Metai Remikai.
Gerai. Taip, Zoja čia.
Tai kaip nuskambėjo kalba?
Tikrai negalvojau, kad laimėsiu, stovėjau ten ir padrikai vapėjau.
- Nė nežinau, ką sakiau. - Žmonės buvo sužavėti.
- Tikrai? - Ji buvo labai autentiška,
miela. Ir patraukianti.
- Ačiū. Myliu tave. - Labas.
- Ji nepasakė tavo vardo. - Žinau.
Net įjungėm subtitrus Alanui Fridlandui, kuris kurčias kaip kelmas.
Nieko! Kas nutiko?
Nežinau, ką tau pasakyt, mama. Atleisk. Tai sudėtinga situacija.
Aš vėliau tau papasakosiu, gerai? Turiu eiti.
- Gerai, bet paskambink. - Myliu tave. Ate.
- Ką tu, močkrušy? - Laimėjom!
- Laimėjom, blemba! - Laimėjom!
Spėkit kokia šio vakaro antraštė „The Ankler“.
„Šio vakaro šaunuolis – „Continental“ viceprezidentas, Salis Sapersteinas.“
O Dieve, eina šikt.
Ir tik dėl to, kad leidai Adamui Skotui miegot ant savo prikakotos sofos.
- Tu oficialiai pavergei Holivudą. - Myliu tave.
- Sali! Biče, žėk, ką padarėm! Eina sau! - Ne! Biče! Eikš.
- Taip! - Mums pavyko, blemba!
Klausyk. Džimis Kimelis išsinuomojo „The Penthouse“.
Ten bus geriausios dūzgės. Nori eit?
- Dievinu Džimį Kimelį! Po velnių, varau! - Taip!
- Rytoj nebūsiu darbe! - Gerai.
Salis Sapersteinas!
Labas.
- Šaunuolė. - Labai ačiū.
Palauk, Metai! Kur eini?
Ten mano mašina. Keliausiu namo. Žinai, ilga naktelė.
- Pasakei jam? - Na, ketinau.
- Ką? - Ji pasiruošusi pasirašyti sutartį.
Turim filmą. „Juodsparnės“ komanda!
- „Juodsparnės“ komanda, po velnių! - Tikrai?
- Taip! - O Dieve! „Juodsparnės“ komanda!
Ačiū!
- Gero Šabo. - O taip. Tau irgi.
- Ačiū, tikrai. - Aha.
Sukursi dar vieną puikų filmą. Grįšim čia po kelerių metų.
- Gausi dar vieną tokį. - Abejoju…
- Greitai susimatysim. - Metai, palauk! Mane pertraukė,
bet girdėjai, kad išties padėkojau tau?
Taip. Mačiau lūpų judesius.
- Sužiopčiojai mano vardą. Dėkoju. - Taip.
Dovanok, kad pamečiau galvą…
- Aha. - Ne, nieko tokio.
Bet tikra, aš nuoširdžiai sakiau. Ačiū tau, kad patvirtinai „Atvirai“.
Na, tikėjau tavimi nuo pat pradžių
ir vis dėlto tu menininkė, o aš tik biurokratas.
- Geros nakties. - Iki pasimatymo.
- Labas! - Zoja! Labas, mažute! Labas!
Ak, Metai. Juk žinai, kad vieną dieną gausi tokį.
Tereikia pirma būt atleistam.
Tai gali įvykt greičiau, nei manai.
Sveikinu, Pate. Tu tikrai to nusipelnei, girdi?
- Ačiū tau. - Džiaugiuosi dėl tavęs. Ačiū tau.
- Ačiū, Metai Remikai! - Ačiū, Pate Li!
- „Atvirai“ komanda! Taip! - „Atvirai“ komanda!
Šūdas!
Jūsų filmas pralaimėjo?
Ne, laimėjo.
Parvežkite mane namo.
Žinoma.
Išvertė Kristina Čeidaitė