„AZ ARANY GLÓBUSZ”
Ha nyersz, megköszönöd nekem?
Nem, tudod, személy szerint nem jelöltek, nem megyek a színpadra.
A stúdióvezetőket nem jelölhetik.
Egy filmet jelölnek, amit én hagytam jóvá.
Várj, te nem mondhatsz beszédet?
- Nem nyersz díjat? - Nem. Nem.
Teli a szoba emberekkel, akiknek azt mondtam, hogy Arany Glóbuszt nyersz.
Leventhalék Syossetből jöttek ide, hogy velem nézzék.
Hát, mondd Leventhaléknak, hogy ha a film, amit Zoë Kravitz rendezett,
lesz a legjobb musical vagy vígjáték, ahogy kéne,
ő megköszöni nekem a beszédében sok millió ember előtt.
Mindenki hallani fogja, ahogy mondja a nevem.
Matthew, ha ez Zoë filmje,
miért mondtad, hogy a te filmedet jelölték?
Tudod, lényegében én csináltam a filmet. Része vagyok a filmes csapatnak.
Nélkülem nem jött volna össze. De az a helyzet,
hogy senki se tudja, hogy közöm van hozzá, míg Zoë Kravitz meg nem köszöni nekem.
Jobb is, ha megköszöni, amennyi mindent feláldoztál ezért a munkáért.
- Se feleség, se gyerek… - Én döntöttem így, anya.
Szaladj fel a színpadra a többiekkel!
Integess anyádnak, jó?
- Jó, le kell tennem. Szeretlek. Pá! - Pá, édesem.
ARANY GLÓBUSZ
Szia, Matt!
- Szevasz. - Szia, Matt.
Hahó, mizu?
Charli, nézz erre, kérlek.
Charli, jól nézel ki.
Charli. Charli D’Amelio, erre. Nézz erre.
- Elnézést, belóg a képbe. - Ó, baszki.
Sziasztok! Itt vagyunk az Arany Glóbuszon. Odassatok, ki van mögöttem. Zoë Kravitz.
- Olyan csinos! Odavagyok… - Itt van velem Zoë Kravitz.
- Zoë, ez olyan izgi! - Hahó. Sziasztok.
Milyen érzés jelöltnek lenni a legjobb vígjáték vagy musical kategóriában?
Eszméletlenül örülök, hogy a Glóbusz elismerte a filmünket, a Nyitottat.
Ugyanakkor kicsit fura,
hogy versenyzünk a többi művésszel, érted?
Mintha tényleg lehetne egy győztes. Mert úgy érzem, ha bármikor bárki
ebben a szakmában csinálhat valamit, amit szeret,
tudod, az igazi győzelem. Úgyhogy…
Az biztos győzelem.
Szuper látni téged. És itt a gálán kikkel szeretnél találkozni?
- Matty! - Patty! Szia!
- Matty, összejön. - Tudom. Hát nem izgi?
- Menő. - Nem, de tényleg összejön.
- Tudom, tök izgi. Ja. - Mindig szerettem a Glóbuszt…
Tudod, főleg, mikor piáltam. De jelöltként itt lenni…
- Ja. Ja. - …ez totál más szint.
Ha nyertek, mind nyerünk.
Hát, igen, de producerként én tényleg nyerhetek.
- Ja, ja. - Ja, felmehetek a színpadra,
hazavihetek egy szobrot, és hollywoodi halhatatlan lehetek.
És az örökségem örökre biztosítva lenne.
Ja. Tényleg klassz lenne.
Kik ezek az emberek? Egyiket se ismerem fel.
Influenszerek. A legtöbbjük be se megy.
Megcsinálják a vörös szőnyeges TikTokjaikat, és elmennek.
Jézus.
Mi a fasz történik ezzel a várossal?
Emlékszem, mikor az Arany Glóbusz vörös szőnyege jelentett valamit.
Ja, de ha nem veszed rá ezeket a telólóbáló zigótákat,
hogy 15 másodpercnél tovább figyeljenek,
ez az egész a sokszínűségi program sorsára jut.
- Kár lenne. - Szia!
Glóbulizunk!
Glóbulizunk, hahó!
Szoszi van? Jó látni téged.
- Gyönyörű vagy. - Nézzenek oda!
- A 172-es asztalnál vagyok. És ti? - Négyes.
- Négyes? - Aha.
Miért vagyok 168 asztalnyira tőletek? Úristen, tévésekkel vagyok?
- Jesszus. Sajnálom. - Szegény.
- Szia, Patty. - Ott van Stallone. Hé!
Beszélnem kell vele. Nem akarok, de még nála van a lovam.
- Sly, hol az én Boglárkám? - Beszarás! Idess.
Adam kibebaszott Scott!
Sal? Ne bassz ki, haver! Hogy vagy?
- Ezer baszott éve! - Tudom.
- Hé, szevasz, Matt! - Szevasz, arc.
Figyu, kábé 20 éve, mikor idejöttem,
Sal kanapéján pecóztam kábé vagy fél évig.
- Nem tudtam. - Ja!
A zoknija úgy bűzlött, mint egy budi a Coachellán.
- Igaz. - Mint most a pöcse.
- Nagyon igaz. Hányas az asztalod? - Hármas.
- Hármas? Hármas? - Ja.
- Matt Remick. - Mitch! Örülök neked.
- Zoë imádott a Continentalnél forgatni. - Mi is imádtuk őt.
- Szuperül érezte magát. - Ja. Az jó.
- Miért nem… - Csinálhatjuk a Blackwinget?
Mondd neki, hogy egyezzünk már meg.
- Hát ne baszakodj az előrefizetéssel! - Nem baszakszom.
Ezzel többet fog keresni, mint eddig bármelyik filmmel
a pályája során, oké?
Zoë vámpír bérgyilkosként
fekete egyrészesben, kezében egy piros, szenteltvízbe mártott Glockkal tuti zsé.
Hé, miért kell így kizsidóznod velem?
Tudom, hogy zsidók vagyunk. Nem jönnek be a viccek.
- Zsimádod. - Nem…
Jó, komolyan, hozzuk ezt össze.
Hezitál. Kicsit cukrozd még meg.
Foglaljanak helyet. Kezdünk.
Uccsó ajánlat. Kell, vagy sem?
- Blöffölsz, tudom. - Oké. Jó.
- Blöffölsz, ugye? - Keress meg, jó?
Nézzenek oda!
Nagyon köszönöm. Szívesen veszem.
Köszönöm. Hihetetlen megtiszteltetés.
Nem egy Oscar, de azért elég menő.
Mikor házaltunk a Süketítő csend ötletével,
az ügynökeink azt mondták, senki se vesz limitált sorozatot.
De most Arany Glóbuszt nyertünk, és ki vannak rúgva.
Nagyon-nagyon köszönöm a hihetetlen szereplőknek és a stábnak.
És persze meg akarom köszönni annak, aki nélkül
ebből semmi nem lett volna.
Ő a kősziklám, a mindenem, a kitartó cinkostársam,
az életem szerelme: Ted Sarandos.
Köszönöm. Szeretlek.
Ted, te vagy a legjobb stúdiófőnök evör.
Igen, házasok vagyunk, de nyitott kapcsolatban élünk.
De csak Teddel.
Mondjuk úgy, hogy én is befektetés voltam.
De a főnökömről szóló disznó viccektől eltekintve,
nagyon köszönöm neked, Ted, és mindenkinek a Netflixnél,
hogy elkészíthettük ezt a hihetetlenül fontos sorozatot. Köszönöm!
Nagy tapsot nekik. Nagyon fontos sorozat!
És itt mindenki nagyon fontos munkát végez.
Imádom, és ezért is izgulok, tudjátok? Olyan feszült időket élünk.
Remélem, folytathatjuk. Nem tudom, ti hogy vagytok vele,
én kezdem azt érezni, hogy muszáj moziba mennem.
Hogyha nem veszek jegyet, szétesik az egész rendszer.
Mintha minden előzetes egy Kickstarter lenne.
Főleg a drága moziknál, mint az Avatar.
Az az egész Hollywood GoFundMe-je.
Ha az Avatar nem jön be, soha többé egyikünk se fog dolgozni.
Nem érdekel, ha nem tetszett. 300 millióba került. Szükségük van ránk.
És ne az Avatar 3 miatt vegyél rá jegyet,
hanem mert imádod a mozit!
Jó, rögtön jövünk vissza.
Ez remek volt. Olyan vicces.
Megtiszteltetés egy asztalnál lenni veletek. És, Zoë, ezt…
Annyira megérdemeltétek.
- Ja. - Igen, tök jó.
Fura megítélni a művészetet.
De nem? Az egész olyan butaság.
- Ja, igaz. - Micsoda gondolat! Hű.
Ja, én próbálom kiélvezni ezeket a dolgokat, tudod?
Csak a pillanatnak élni.
De jó érzésem van a ma estét illetően.
Van salátátok? Minket nem etetnek hátul. Kibaszott agyrém.
- Sal! Haver! Sikerült, Joe! - Sikerült, Joe! Úristen.
- Eszek egy krutont. - Csináljunk csapatfotót?
Ó, igen! Igen! Gyertek.
Patty, gyere, te kibaszott ikon.
- Ja. Gyere, főni. - Megyek, ZoZo.
- Itt a főnökasszony. - Jól van.
- Amúgy, Matt… - Igen. Hová menjek?
Talán oda, hogy ne legyél túl közel.
- Mert… Köszönöm. Jó. - Én fotózok. Jó.
Nyilván. Persze.
- Jól van. Mindenki oda. - Köszönöm.
- Egy, kettő, három… Nyitott-csapat! - Nyitott-csapat!
Igen.
Egy olyat, hogy Matt fektetve tartja a telót,
- az posztolni jobb. - Jó, oké.
- Imizlek! - Nyitott-csapat!
- Imádlak! - Így, ni.
- Nézzük. - Remek. Tök jó.
Köszönöm.
Ne már.
Szia, anya.
JLaw ott van? Mert ha igen, esetleg…
Jennifer Lawrence itt van, és nem mondom neki, hogy vágassa le vállig érőre. Oké?
Majd beszélünk. Szeretlek. Szia.
- Hé, Matt. Jól vagy? - Ja, prímán.
Biztos?
Beképzelem, vagy Zoë Kravitz nem nagyon csíp engem?
Tudtam. Nőj fel, Matty.
Weitz szerint csíp annyira, hogy hozzád vigye a Blackwinget.
Mármint talán felnagyítom a fejemben.
Csak úgy tűnik, hogy így nem tekint a filmes csapata részének.
És azon parázok, ha nyer, nem említ meg a beszédében,
de talán ez nem számít. Igaz?
Ó, nem, az minden.
- Minden? - Az…
Ez a legfrusztrálóbb a stúdiófőnökségben.
- A neved nincs a filmen. Igaz? - Pontosan! Igen, igen!
És a megköszönés nélkül lényegében nem is létezel.
- Pontosan! Igen! - Úristen.
Úristen, ha nekem nem köszönnék meg, végigbőgném a hazautat a limóban.
De most jelölt vagyok.
Ez az egyik előnye annak, hogy kirúgtak.
Oké. Figyu, ha nyertek ma este, megemlítenél a beszédedben?
Ó, Matty, megtenném, persze. De nem, megegyeztünk,
hogy Zoë fog beszélni.
Megkéred Zoë-t, hogy említsen meg?
Ja, majd… Te nem viccelsz.
Nem viccele… Figyu, akkor majd én magam megkérem, jó?
- Nem kéred! - Mi? Miért nem?
Nem, soha… Nem kérheted meg a színészt, hogy megköszönje! Ez tök szánalmas!
Nem szánalmasabb akarni valamit, de félni, és ezért nem kérni?
Itt most nem. Hacsak nem akarod tudatni, hogy kínosan követelőző vagy.
Nem vagyok követelőző. Csak köszönetet szeretnék ma este.
És ha nem lesz több esélyem
életemben, hogy említsenek egy Glóbusz-os beszédben?
Matty, szeretlek, de mennem kell hányni.
Micsoda? Jól vagy?
Igen, remekül. Remekül. De ez olyan…
Ha bármikor a közelébe kerülök, hogy valóra váljon egy álmom…
okádok.
Most A fiúkból köszöntsék Erin Moriartyt
és Antony Starrt!
- Hogy vagy? - Prímán.
Alig várom, hogy lássam, ahogy mindenki szopja Ted Sarandost.
Ja. De legalább nem holland incelekkel ülsz egy asztalnál.
Valami faszomtudja horrorsorit csináltak.
Egy Joop nevű tag ül mellettem, aki nem szól hozzám.
Baszott pöcs.
Úgyhogy bármilyen szar estéd van, az enyém rosszabb.
Várjunk. Miért bámulsz?
Haver, most tényleg ezt nyomod?
Mit nyomok?
Mármint… Köpeny van rajtad.
Hát, igen. Ó, igen.
Még szép. Hivatalos esemény. Hivatalos köpeny.
Oké. Komoly, Mr. Hazafi? Mármint…
Komoly! Egész életemben köpenyes voltam.
Nem most fogok leállni. Ahonnét jövök, ott ez bevett.
Úristen. Új-Zélandról jössz, nem Erdélyből.
Oké. Oké. Nyugi.
És a legjobb férfi mellékszereplő minisorozatban vagy tévéfilmben…
Jó ég…
- A színészet szuperhőse. Adam Scott! - Adam Scott!
Ez te vagy.
Mi van?
- Uramisten. - Menj fel!
Régen a kanapémon pecózott, úgy 20 éve.
Régen a kanapémon pecózott, kábé 2000-ben.
Uramisten. Hát ez… Azta! Hát, ez váratlan.
Konkrétan nem készültem beszéddel,
úgyhogy megköszönöm Ethannek és Giancarlónak, a színésztársaimnak.
Steven Soderberghnek, a rendezőnknek, persze.
Az ügynökeimnek. A feleségemnek és a gyerekeimnek.
Mindenkinek a Netflixnél. Mindenkinek… Ted Sarandosnak.
Ted, imádlak.
Tudjátok, mit? Idefelé összefutottam egy régi haverommal.
Az ő kanapéján aludtam, amikor a városba érkeztem.
Ha már köszöneteket mondok, meg kéne köszönnöm Sal Sapersteinnek.
Állj fel, haver!
- Haver, látod, mi történt! - Köszönöm.
- Mit művelsz? - Nem tudom.
- Sal Saperstein! - Köszönöm. Köszönöm.
Ez meg mi volt?
Azta. Gratulálok.
És azt hiszem, egész Amerika nevében kérdezem:
„Ki a franc az a Sal Saperstein?”
Ja, az én vagyok itt!
Oké, uram.
Maga lehet a leglelkesebb székstatiszta a Glóbusz történetében.
Nagy tapsot neki! Mindjárt folytatjuk!
Köszönöm.
Sal! Ez kurva vicces volt!
- Haver, őrület volt, nem? - Mi történt?
Megőrülök, baszki. Felrobban a telóm.
- Hé, hé, hé. Mém lettem, Matt. - Jó ég. Tök híres vagy.
- Hű. Grat. Szuper. - Mém vagyok, bébi!
Olyan, mintha kokóztam volna, úgyhogy kokózom kicsit,
meglátjuk, mi lesz. Életem legjobb estéje.
- Kurvára imádlak titeket. - Úgy imádlak!
- Ez vad volt. - Olyan vicces.
Ez őrület.
- És, Zoë, hogy állsz neki… - Aha.
…megírni egy ilyen köszönőbeszédet?
Hogy döntöd el, kinek köszönöd meg?
Tudod, ezen nem gondolkoztam. Nem hinném, hogy nyerünk, szóval…
Nem, szerintem amúgy jó esélyetek van nyerni.
Nem hinném, de megtiszteltetés a jelölés is.
De valami vicceset csinálsz, valami geget?
Vagy szívből jövő beszédet mondasz, említve mindenkit, aki segített a filmmel?
Nem gondoltam át, mert nem fogunk nyerni.
De, gondolom, ha nyernék, bár nem fogok…
akkor megköszönném a Hollywood Foreign Pressnek
és a többi jelöltnek, és, tudod, a Nyitott-csapatnak.
- Ja. Nyitott-csapat. - Okos, Zoë. Ja, csak lazán.
- Ne told fullba a Benignit. - Ugye?
Ne, viszont sokan keményen dolgoztak, hogy összejöjjön a film,
és senkit sem jó kihagyni.
- Nem találkoztál Sly Stallonéval, ugye? - Nem!
- Bakancslistás szelfi, gyere. - Már meséltél róla.
Egy ikon bemutat egy másik ikonnak!
És a Glóbuszt kapja…
Kösz. Köszönöm. Köszönöm.
…Quinta Brunson a Kívánt következményekért!
- Szevasz. - Szevasz.
- Grat, haver. - Köszi.
Nagyon vicces volt, hogy így megköszönted Salnek.
Ó, ja. Ja, az így
a pillanat hevében jött, érted?
Vicces. Egyesek egész pályájukon át várják,
hogy említsék őket a beszédben. Vajon mit érezhetnek?
Ja. Amúgy szerintem senki nem figyel ezekre a szarságokra, érted?
- Totál, ugye? Kit izgat? - Ja.
Úristen! Oké. Nagyon köszönöm a díjat.
Köszönöm a Hollywood Foreign Pressnek.
Nagy megtiszteltetés volt, hogy a fantasztikus Alexander Payne rendezett,
és meg kell köszönnöm Donna Langley-nek a Universalnél, mindenkinek a Universalnél.
A hihetetlen producereknek, színészeknek és stábnak.
És tudjátok, mit? Figyu, sose találkoztam vele, de jópofa srácnak tűnik,
és ha Adam Scott szereti, mennyire lehet rossz?
Sal Saperstein, neked is meg akarom köszönni!
Ó, ott van. Kösz, Sal!
Ó, igen! Én vagyok! Én vagyok az! Igen! Igen, itt vagyok!
Úristen! Sal Saperstein?
Mi van?
És most a kárörömkedvelőknek
jön az este azon része, amire vártak.
Megnézzük, kiket veszítettünk el tavaly.
Kérjük, csak a végén tapsoljanak. Ők is így akarták volna.
EMLÉKEZZÜNK
Visszautalt rám. Mekkora poén.
- Köszönöm. Szia. - Szia, Gabby.
- Hogy s mint? - Jól, ja.
Egy sajtósnak ez a legőrültebb este…
- Ja, ja. - …de jól vagyok.
- Úgy érzem, a lány megnyerheti. - Ja. Igen. Ja.
- Úgy érzem, jó a vájb. Ja. - Tudom. Drukkolunk. Oké.
Hé, te. És Zoë lefuttatta nálad a köszönőbeszédét?
- Persze. Ja. - Ja.
Elküldte ma délelőtt, rátettük a súgógépre, ha nyerne.
Ja. Szóval netán emlékszel, kiknek…
- kiknek köszöni meg a beszédben? - Azt hiszem, igen.
Ühüm. Oké, figyu, akkor csak megkérdezem.
Az egyike vagyok azoknak, akiknek megköszöni, ha nyer ma este?
Azt hiszem, nem rémlik, olyan hosszú a beszéd.
Benne vagyok a beszédben? Mondd. Benne vagyok?
Abban a vázlatban, amit betöltöttünk a súgógépbe, nem.
Nézd a műsort, és élvezd.
Külön köszönöm Ted Sarandosnak a Netflixnél. Kösz.
Ja, persze. Ted Sarandos. Kibaszott faszi.
Nagyon köszönöm.
És gondolom, Sal Sapersteinnek megköszönni…
…kicsit olyan lett, mint Buddha hasát simogatni.
Csakhogy ez esetben már nyertél, úgyhogy nem logikus.
De ebben a szakmában semmi sem logikus, igaz?
Úgyhogy… köszönöm, Sal Saperstein!
Mi történik?
Köszönöm, Jean Smart. Köszönöm, Jean Smart.
Én vagyok! Én vagyok az. Itt vagyok.
Jól van, jól van, jól van.
- Csá, haver. Hogy s mint? - Megvagyok.
Szóval Zoë Kravitz attól tart, elfelejtett valakit beírni a beszédébe.
Be kéne tenni, arra az esetre, ha nyer.
A beszédet lektorálták, betöltötték, ezen a ponton nem változtathatok rajta.
Dehogynem. Ott a billentyűzet. Írd be.
Ja, billentyűzet van, de engedély kell Zoë-tól vagy a sajtósától. Ez a protokoll.
Ja. Most mindketten le vannak kötve,
de engem kértek, hogy jöjjek ide, és intézzem el…
Ja, persze. És te ki vagy?
- Én a Continental… - Foglalj helyet.
…Picturesnek dolgozom. Ők csinálták Zoë filmjét.
Szóval Matt Remick a név.
Ő a Continental Stúdió feje, és Zoë…
Aggódott, hogy kifelejtette a beszédből. Kiborulna, ha nem köszönné meg neki…
- Hahó! - Hahó!
Mit csinálsz itt?
Én… Te mit keresel itt?
Most láttalak az asztalnál.
Igen, de átadó is vagyok. Meg akartam nézni a szövegem.
Miss Kravitz, megkérte őt, hogy változtasson a köszönőbeszédén?
Bocsánat, Matt… Mi van?
Te vagy Matt?
Azt kérte, tegyem a nevét a maga beszédébe.
- Én… - Mi történik?
Vicceltem.
Nem viccelt.
Be tudnád fogn…
Hadd magyarázzam el nagyon gyorsan, jó?
Ja, legyél kedves.
Igazából nagyon egyszerű. Csak…
Nem akartam, hogy elfelejts megemlíteni a beszédedben.
Azt hitted, azt mondom, ami a súgógépen van, mintha Ron Burgundy lennék?
Ezt reméltem.
Én nagyon büszke vagyok a filmre,
de nem én írtam vagy rendeztem. Csak úgy fogják tudni,
hogy közöm volt hozzá, ha megemlítesz a beszédedben.
És frankón úgy gondoltam, le se szarod.
Úgy tűnt, neked szart se ér az egész díj.
Na jó. Tisztázzunk valamit. Nagyon is ér. Übergiga szuperszart ér.
De azt hajtogatod, milyen hülyeség.
Megjátszom! Már gazdag vagyok. Már híres vagyok.
Már csak az maradt, hogy díjakat nyerjek.
Oké, klassz! Akkor érted, ez milyen fontos.
Hogy miért akarom, hogy megemlíts…
Ja, értem. De nem vagy része a tervemnek.
Pontosan elterveztem, és engem nem kevernek le.
Kínos az a szar.
Azt hittem, nem számolsz azzal, hogy megnyered!
Megnyerem.
Elmentem minden díszuzsira és díszvacsira,
amit a Hollywood Foreign-faszok rendeztek.
Munkát öltem ebbe, és megnyerem ezt a szart.
Három szó. „Kösz, Matt Remick.”
Csak ennyit kérek tőled.
Nem érted. Milliószor elpróbáltam a tükör előtt.
Nem változtathatok. Perfekt.
Őszinte döbbenettel nyitok, aztán visszafogott leszek,
magával ragad a hála, és sírva fakadok.
Aztán összeszedem magam, hálálkodom a Nyitott-csapatnak, és ennyi.
Ez a film nem lenne, ha én nem vagyok. Én hagytam jóvá.
Te meg én, mi vagyunk a Nyitott-csapat, érted?
- Ezt nem hiheted komolyan. - De igen!
Úristen. Ez kibaszott gyász.
Kussolj már, baszki!
Próbálom megmutatni Christopher Nolannek, hogy sokoldalú vagyok,
és csak a rinyálásodat hallom!
Ezer bocs, Ramy, és ma este te vagy az ász.
Zoë, nem veled kiabáltam. Hanem ezzel a faszomtudjakivel.
Imádlak, és imádom a filmedet. Nagyon jó. És nem csak sokszínűségileg.
- Te nyersz. - Jó ég. Úgy imádlak.
Nem mi nyerünk, de imizlek!
Zoë, könyörgöm. Anyám nézi a gálát.
El kell próbálnom a szövegem.
Ó, nem. Ó, nem, nem, nem.
Úristen, nem. Baszki!
Ó, nem. Ó, nem, nem. Ó, nem.
Matt!
Igen. Látom. Jó, megmondom neki.
Csá, mizu?
Zoë volt. Visszalép a Blackwing üzletből.
Ez komo… Ezt most mondta? Komoly…
Igen, most hívott, hogy megpróbáltad betenni a neved
- a köszönőbeszédébe. - Ó, baszki.
Elment a baszott eszed?
Nagyon pipa, oké?
Nemcsak hogy nem köszöni meg, soha többé nem fog veled zsidolgozni.
Nem ez a jó pillanat a kurva vicceidre!
Nem viccelek. Úgy tűnik?
Meg kell csinálnunk a Blackwinget!
- Ja, értem. - Prioritás! Simítsd el!
Én? Mi a faszt…
Igen! Nyitóbevétel-százalék! Nyitószázalékot kap!
- Komoly? - Igen.
Na, most úgy beszélsz, mint egy racionális héberi lény.
Amikor fiatal írók a tanácsomat kérik,
hogy hogyan lehessenek sikeresek a szórakoztatóiparban,
három dolgot mondok nekik. Egy: a rövidebb jobb.
Kettő: a gyorsabb jobb. Három: ne fogadd el senki tanácsát.
ÉLETMŰDÍJ
Ha visszanézek a pályámra, túl sok embernek vagyok hálás,
egy beszédben nem férnek el, úgyhogy összesűrítem.
Köszönöm, Sal Saperstein.
Ez az, gyerünk!
- Igen! Igen! Ez az arc! - Mihez kezdenétek a Sappel?
Ő itt az arc!
- Én vagyok az. Én vagyok az. Én vagyok. - Úristen. Úristen.
Igen!
- Szeretlek, Aaron Sorkin. - Igen!
- Mihez kezdenétek a Sappel? - Igen!
Sal Saperstein!
- Szia, Ted. - Szia, Matt.
Áruld el: hogy veszed rá a sztárokat, hogy megemlítsenek a beszédükben?
A forgatásra mindennap kurva gyümölcskosarakat viszel, vagy ilyesmi?
Nem, így szerződnek.
Kényszerítem őket. Konkrétan meg kell köszönniük.
- Komoly? - Igen.
Egy ilyen fontos dolgot nem bízok a véletlenre.
Ja, nem. Hűha, ez zseniális, öregem.
Mostantól ezt kell csinálnom.
Ugye?
Különben mi az istennek köszönnék meg nekünk?
Mi pénztárosok vagyunk, ők művészek.
Ja, mondjuk, szerin… Vagyis…
- Én művész vagyok… - Fergeteges!
Nem, de komolyan. Mármint mi… mindketten művészek vagyunk, Ted.
Én kurvára nem vagyok művész.
Én kurvára művész vagyok.
Hát, ha elég hülye vagy ahhoz, hogy ezt hidd,
akkor se mondd ki az igazi művészek előtt.
A ti kategóriátok jön.
Baszki.
Mekkora gyökér.
A díjak időszakának a legrosszabb része
az állandó riszálás a figyelemért.
Nem igaz, Basha? Utáljuk a risza-miszát.
Ja, a kutyaszitter visszamondta, és Basha utál egyedül.
De eskü, a kaka a pihiszobában nem az övé.
Judi Dench volt, de Judi, felszedtem helyetted.
Szeretlek.
A legjobb musical vagy vígjáték díját átadja
egy olyan ember, aki egyikben sem jártas. Zack Snyder, emberek.
Köszönöm.
Azoknak mondom, akik úgy érzik, túl gyorsan pereg a gála,
vagy hogy egyáltalán nem elég hosszú: csak nyugi, kiadok egy hatórás,
fekete-fehér, 4:3-as verziót, Snyder-változat-stílusban,
digitálisan letölthető és Blu-ray formátumban 29,99-ért. Keressétek majd.
Megéri.
Oké, akkor vágjunk bele, jó?
A legjobb musical vagy vígjáték kategória jelöltjei:
A kutya is ember…
Kívánt következmények,
Többet ésszel, mint ostorral, Nyitott…
Ez az.
…és végül Liliomfilm.
Az Arany Glóbuszt kapja…
Sal Saperstein. Nem! Nyitott!
- Nyitott! Nyitott! Igen! Igen! - Úristen. Úristen!
Ez az! Sikerült! Igen, igen!
- Patty! Gratulálok. Nyertetek! - Úristen.
Díjnyertes vagyok. Megcsináltuk. Sikerült.
Megcsináltam. Tényleg megtörténik.
- Eszméletlen. Szuper. - Köszönöm.
Úristen.
Azta. Azta!
Erre nem számítottam. Tudom, mindig ezt mondják,
de én tényleg nem számítottam rá. Nahát.
Tényleg azt sem tudom elhinni, hogy egy lapon említenek
olyan vizionáriusokkal, mint Alexander Payne,
és az ő mesteri történetmesélése a Liliomfilmben,
vagy Jonathan Levine, és az ő fergeteges és szívből jövő A kutya is ember filmje.
Olyan butaság, hogy így szembeállítanak minket egymással…
Igen.
…úgyhogy ezt a díjat mindannyiunk nevében veszem át.
És… Bocs.
Olyan… Olyan hálás vagyok, hogy ez lehet a szakmám.
Művészetet alkotni és történeteket mesélni a szívünkből kiváltság,
amit nem veszek félvállról.
Köszönet illeti a Hollywood Foreign Presst! A szuper színészeimet, a stábomat!
És igen, köszönet illeti Sal Sapersteint, aki tényleg dolgozott a filmemen!
És kősziklámat, produceremet, mentoromat, öribarimat, Patty Leigh-t.
Ó, Zo.
Szeretlek. Én…
És még egy embernek szeretném megköszönni.
- Ne keverjetek le. - Úristen. Úristen.
Ő az első naptól hitt a filmben.
Nélküle a film nem készült volna el,
úgyhogy megragadnám a lehetőséget,
hogy elmondjam, nagyon köszönöm
Matt Remicknek.
Jól van. Igen, igen, itt van Zoë.
Hogy jött le a beszéd?
Mert tényleg nem gondoltam, hogy nyerek, úgyhogy csak fecsegtem.
- Azt se tudtam, mit mondtam. - Le voltak nyűgözve.
- Komoly? - Igen. Annyira hiteles volt,
és megnyerő. És delejes.
- Köszönöm. Szeretlek. - Szia.
- Nem mondta a nevedet. - Tudom. Tudom.
Felirat is volt Alan Freedland miatt, aki süket, mint az ágyú.
Semmi! Mi történt?
Nem tudom, mit mondjak, anya.
Majd később elmesélem, jó? Le kell tennem.
- Oké, de hívj vissza. - Szeretlek. Pá.
- Mizu, baszagány? - Nyertünk!
- Kurvára sikerült! - Sikerült!
És vajon mi az este szalagcíme? A The Ankler azt írja:
„Az este ásza a Continental alelnöke, Sal kibaszott Saperstein.”
Azt a kurva istenit!
És mindez azért, mert hagytad Adam Scottot a féknyomos kanapédon pecózni.
- Hivatalosan megnyerted Hollywoodot. - Imádlak.
- Sap! Arc, nézd, mit csináltunk! Ne már! - Ne! Haversrác! Gyere.
- Ez az! - Kurvára sikerült!
Hé, figyu. Jimmy Kimmel kibérelte a Penthouse-t.
Ez lesz a legjobb afterparty evör. Jössz?
- Imádom Jimmy Kimmelt! Kurvára megyek! - Igen!
- Holnap nem dolgozom! - Oké. Jó.
- Sal Saperstein! - Igen!
Csá!
Csá.
- Szép volt! - Köszönöm. Nagyon köszönöm.
Várj, Matt! Hová mész?
Itt a kocsim. Hazamegyek. Ez… Tudod, hosszú este volt.
- Mondtad neki? - Most akartam.
- Mit? - Kész az üzletre.
Megvan a filmünk. Blackwing-csapat!
- Kibebaszott Blackwing-csapat! - Komoly?
- Igen! - Atyaég! Blackwing-csapat! Ez az!
Köszönöm, köszönöm, köszönöm!
- Jó sábeszt. - Neked is.
- Köszönöm, őszintén. - Ja.
Újabb remek filmet csinálsz. Pár év, és visszatérünk.
- Kapsz még egy ilyet. - Kétlem, de…
- Majd beszélünk. - Matt, várj! Lekevertek,
de hallottad, hogy megköszöntem neked?
Igen. Láttam. Láttam a szádon.
- A nevem tátogtad. Hálás vagyok. - Aha.
Úgy sajnálom, hogy kibuktam bent, úgyhogy…
- Ja. - Nem, nem. Semmi baj.
De komolyan gondolom. Köszönöm. Hogy jóváhagytad a Nyitottat.
Hát, én a legelejétől hittem benned,
és végeredményben te vagy a művész, én csak pénztáros vagyok.
- Szép estét. Oké. - Ja. Majd beszélünk.
- Szia! - Zoë! Helló, bébi! Szia!
Ó, Matt. Tudod, hogy egy nap majd kapsz egy ilyet.
De előbb ki kell hogy rúgjanak.
Hamarabb lehet, mint hinnéd.
Gratulálok, Patty. Ezt nagyon-nagyon megérdemled, oké?
- Köszönöm. - Örülök a sikerednek. Ja. Kösz.
- Köszönöm, Matt Remick! - Köszönöm, Patty Leigh!
- Nyitott-csapat! Ez az! Nyitott-csapat! - Nyitott-csapat! Ez az!
Igen! Ez az!
Faszba!
Vesztett a filmje?
Nem, nyert.
Vigyen haza, kérem.
Máris.
A feliratot fordította: Speier Dávid