"גלובוס הזהב"
אז אם תזכה, תודה לי?
לא, תביני, אני לא מועמד בעצמי, אז לא אעלה על הבמה.
מנהלי אולפנים לא יכולים להיות מועמדים לפרסים.
סרט שאישרתי מועמד.
רגע, לא תזכה לנאום?
- לא תזכה בפסלון? - לא.
מאטי, אמרתי להמון אנשים שתזכה בגלובוס הזהב.
הזוג לבנתל בא מסיוסט לצפות איתי.
תגידי לזוג לבנתל שאם הסרט שזואי קרביץ ביימה
יזכה בפרס המחזמר או הקומדיה הטובים ביותר כמו שמגיע לו,
היא תודה לי בנאום שלה לעיני מיליוני אנשים.
כולם ישמעו אותה אומרת את השם שלי.
מתיו, אם זה סרט של זואי,
למה אמרת לי שסרט שלך מועמד?
לא, תביני, בעצם הפקתי את הסרט. אני חלק מהצוות של הסרט.
הוא לא היה קורה בלעדיי. אבל הקטע הוא
שאף אחד לא ידע שאני קשור אליו
עד שזואי קרביץ תודה לי בנאום שלה.
חסר לה שהיא לא תודה לך עם כל ההקרבה שלך למען העבודה הזו.
- בלי אישה, בלי ילדים. - מתוך בחירה, אימא.
פשוט תעלה על הבמה עם כולם.
תנופף לאימא שלך.
- בסדר, אני חייב לסיים. אוהב אותך. ביי! - ביי, מותק.
- גלובוס הזהב -
היי, מאט.
- היי. - היי, מאט.
היי, איך הולך?
צ'רלי, תביטי לכאן, בבקשה.
צ'רלי, את נראית טוב.
צ'רלי. צ'רלי ד'אמליו. לכאן. תביטי לכאן.
- סלח לי, אתה מפריע לי להצטלם. - אוי, שיט.
היי, חברים! אנחנו בגלובוס הזהב ותראו מי מאחוריי, זו זואי קרביץ.
- היא נראית מעולה. מתה עליה. - אני כאן עם זואי קרביץ.
- זואי, זה מרגש מאוד. - היי, מה נשמע?
איך ההרגשה להיות מועמדת לפרס הקומדיה או המחזמר הטובים ביותר?
אני נרגשת שהגלובוס מכיר בסרט שלנו "אופן".
ועם זאת, מוזר מאוד
להתחרות באמנים אחרים, את מבינה?
כאילו שיכול להיות מנצח. כי אני מרגישה שבכל פעם
שמישהו בתעשייה הזו עושה משהו שחשוב לו באמת
זה הניצחון האמיתי, אז…
זה ניצחון, אין ספק.
מדהים לראות אותך. ואנחנו בגלובוס. את מי את רוצה לפגוש?
- מאטי! - פטי! היי!
- מאטי, הכול קורה. - כן, נכון שזה מרגש?
- זה מגניב מאוד. - לא, אני אומרת שזה קורה באמת.
- אני יודע, זה מרגש. כן. - תמיד אהבתי את הגלובוס, אבל…
במיוחד בתקופה ששתיתי, אבל להיות כאן כמועמדת…
- כן. - זו רמה אחרת לגמרי.
- זכייה שלך היא זכייה של כולנו. - כן.
כן, אבל כמפיקה אני יכולה לזכות באמת.
- כן. - כן, אוכל לעלות על הבמה,
לחזור הביתה עם פסלון ולהיעשות דמות הוליוודית נצחית.
והמורשת שלי תובטח לעד.
כן, זה יהיה מגניב מאוד.
מי כל האנשים האלה? אני לא מזהה אף אחד.
הם משפיענים. רובם לא נכנסים בכלל.
הם רק מצלמים סרטוני טיקטוק בשטיח האדום והולכים הביתה.
אלוהים.
מה פאקינג קורה בעיר הזו?
אני זוכר כשלשטיח האדום
בגלובוס הזהב הייתה משמעות.
כן, אבל אם לא גורמים לעוברים בעלי הטלפונים האלה
להתמקד במשהו במשך יותר מ-15 שניות,
יקרה לכל זה מה שקרה למשרדים לשוויון חברתי.
- זה יהיה חבל. - היי!
אנחנו מגלבסים.
אנחנו מגלבסים, אחי!
מה המצב? טוב לפגוש אותך, אחי.
- את נראית נפלא. - תראה אותך. גם אתה!
- אני בשולחן 172. איפה אתם? - שולחן ארבע.
- ארבע? - כן.
איך קרה שאני במרחק 168 שולחנות מכם? אלוהים, אני עם אנשי הטלוויזיה?
- אני מצטער. - מסכן שכמוך.
- היי, פטי. - זה סטאלון. היי!
אני חייבת לדבר איתו. אני לא רוצה, אבל הסוסה שלי עוד אצלו.
- סליי, איפה באטרקאפ שלי? - אלוהים אדירים! תראה.
אדם פאקינג סקוט!
סאל? אלוהים, אחי. איך הולך?
- עבר המון פאקינג זמן! - כן.
- היי, מה המצב, מאט? - מה המצב, אחי?
שמע, לפני 20 שנה, כשרק הגעתי לכאן,
ישנתי על הספה של סאל במשך שישה חודשים.
- לא ידעתי. - כן!
לגרביים של הדפוק הזה יש ריח של שירותים ניידים בקואצ'לה.
- נכון. - עכשיו זה הריח של הזין שלו.
נכון מאוד.
- היי, באיזה שולחן אתה? - שלוש.
- שלוש? - כן.
- מאט רמיק. - מיץ'! טוב לפגוש אותך.
- זואי נהנתה להפיק את "אופן" בקונטיננטל. - אהבנו לעבוד איתה.
- היא נהנתה מאוד. - כן. זה טוב.
- אז למה לא… - אפשר להפיק שם את "בלאקווינג"?
כן. תגיד לה לסגור כבר את הפאקינג עסקה.
- אז תפסיק לדפוק אותנו במקדמה. - אני לא דופק אתכם בכלל, אחי.
היא תרוויח יותר כסף משהיא הרוויחה על כל סרט אחר
בכל הקריירה שלה, בסדר?
זואי כערפדית מתנקשת
בחליפת גוף שחורה עם אקדח אדום ביד שטבול במים קדושים זה כסף קל, נקניק.
היי, למה אתה יהודי כזה אליי?
אני יודע ששנינו יהודים. אני לא אוהב בדיחות על יהודים.
- אתה יהודי שאתה מת על זה. - אני לא…
לא, ברצינות, בוא נסגור את החרא הזה, אחי.
היא מתלבטת. רק תמתיק את העסקה קצת.
שבו בבקשה, הערב יתחיל מיד.
זו ההצעה האחרונה והכי טובה שלי. זה כן או לא, בסדר?
- אני יודע שאתה מבלף. - בסדר. כן.
- אתה מבלף, בסדר? - טוב, תודיע לי, בסדר?
היי! תראה אותך!
תודה רבה. בשמחה.
- ג'ן סטטסקי -
תודה. זה באמת כבוד עצום.
זה לא טקס האוסקר, אבל זה מגניב בכל זאת.
כשהצענו את "דממה מחרישת אוזניים",
הנציגים שלנו אמרו לנו שאף אחד לא יקנה סדרה עם עונה אחת.
אבל עכשיו לנו יש פסלון גלובוס הזהב והם פוטרו.
תודה רבה לצוות ולשחקנים הנפלאים שלנו
וכמובן, אני רוצה להודות לאדם שבלעדיו
לא הייתי יכולה לעשות שום דבר.
אבן המשענת שלי, הכול שלי, השותף שלי בכול,
אהוב חיי, טד סרנדוס.
תודה. אני אוהבת אותך.
טד, אתה ראש האולפן הכי טוב בעולם.
כן, אנחנו נשואים, אבל מערכת היחסים פתוחה.
אבל רק עם טד.
בואו נגיד שהוא לא נפטר ממני לגמרי בדלת האחורית.
אבל בלי בדיחות דוחות על הבוס שלי,
תודה רבה לך, טד, ולכולם בנטפליקס
שאפשרו לנו ליצור את הסדרה החשובה מאוד הזו. תודה!
מחיאות כפיים. סדרה חשובה מאוד.
וכולם כאן יוצרים עבודות חשובות מאוד.
אני מת על זה וזו הסיבה שאני לחוץ, אתם מבינים? זו תקופה מתוחה מאוד.
אני מקווה שנזכה להמשיך לעשות את זה ואני לא יודע מה איתכם,
אבל אני מתחיל להרגיש שאני חייב ללכת לקולנוע.
כאילו שאם אני לא אקנה כרטיס, הכול יתמוטט.
התחושה היא שכל טריילר הוא קיקסטארטר.
במיוחד הסרטים היקרים כמו "אווטאר".
זה כמו מימון המונים להוליווד כולה.
אם "אווטאר" לא יצליח, לאף אחד מאיתנו לא תהיה עבודה.
לא אכפת לי אם אתם לא אוהבים את הסרט, הוא עלה 300 מיליון דולר. הם זקוקים לנו.
ואל תקנו כרטיס כי אתם אוהבים את "אווטאר 3",
קנו כי אתם פאקינג מתים על קולנוע!
בסדר, מיד נשוב.
זה היה גדול. הוא מצחיק מאוד.
כבוד להיות איתכם בשולחן. וזואי, זה…
את ראויה לזה בהחלט.
- כן. - כן, זה כיף.
אבל מוזר מאוד לשפוט אמנות.
כל העניין הזה מטופש מאוד.
- כן, זה נכון. כן. - מחשבה מעניינת. וואו.
כן, אני פשוט משתדל ליהנות באירועים האלה.
לחיות את הרגע.
אבל יש לי תחושה טובה לגבי הערב.
יש לכם סלט? לא מאכילים אותנו שם מאחור. זה פאקינג מטורף.
- סאל! בנאדם! הצלחנו, ג'ו! - הצלחנו, ג'ו! אלוהים אדירים.
- אני גונב קרוטון. - שנצטלם יחד?
כן. בואי הנה.
פטי, בואי הנה, פאקינג כוכבת שכמוך.
- כן, בואי בוס. - אני באה, זוזו.
- זו הבוסית. - בסדר.
- האמת היא, מאט… - כן, איפה את רוצה אותי?
אולי שם כדי שלא תהיה קרוב מדי.
- כי הטלפון… כן. תודה. כן. - כן, לצלם. כן.
ברור. כמובן.
- בסדר. תתקרבו זה לזה. - תודה.
- אחת, שתיים, שלוש… צוות "אופן"! - צוות "אופן"!
כן.
בואו נצטלם עם מאט כשהוא מחזיק את המצלמה אנכית,
- כי זה טוב יותר לרשתות החברתיות. - כן. בסדר.
- אוהב אתכם! - צוות "אופן"!
- אוהבת אתכם! - בבקשה.
- בואו נציץ. - מעולה. טוב מאוד.
תודה.
נו, באמת.
היי, אימא.
ג'יי-לו שם? כי אם כן, אולי תוכל…
ג'ניפר לורנס כאן ולא אגיד לה
להסתפר עד הכתפיים, בסדר?
נדבר אחר כך. אני אוהב אותך. להתראות.
- היי, מאט, אתה בסדר? - כן. בסדר גמור.
אתה בטוח?
זה רק אני או שזואי קרביץ לא מחבבת אותי במיוחד?
ידעתי. תתבגר, מאטי.
מיץ' וייץ אמר לי שהיא מחבבת אותך מספיק כדי לתת לך את "בלאקווינג".
כן, כלומר, אולי אני מנפח את זה בתוך הראש שלי.
אני פשוט מרגיש שהיא לא רואה בי חלק מצוות ההפקה של הסרט
ועכשיו אני חושש שאם היא תזכה, היא לא תודה לי בנאום שלה,
אבל אולי זה לא משנה בכלל, נכון?
לא, זה הכול.
- הכול? - זה…
זה הדבר הכי מתסכל בעבודה ניהולית.
- השם שלך לא מופיע בסרט. נכון? - בדיוק! כן!
ובלי תודה, אתה ממש לא קיים.
- בדיוק! כן! - אלוהים אדירים.
אלוהים, בכל פעם שלא הודו לי נהגתי להתייפח בכל הנסיעה הביתה בלימוזינה.
אבל עכשיו אני מועמדת.
זה אחד היתרונות בכך שפיטרו אותי.
בסדר. שמעי, אם תזכו הערב, את תודי לי בנאום שלך?
מאטי, ברור שהייתי מודה לך, אבל סיכמנו
שזואי תנאם.
תבקשי מזואי להודות לי בנאום שלה?
כן, אני… אתה לא מתלוצץ.
לא, אני לא מתלו… שמעי, אבקש ממנה להודות לי בעצמי.
- בשום אופן לא! - למה? למה לא?
לא, אתה… לא מבקשים משחקנים להודות לך. זה עלוב.
לא עלוב יותר לרצות משהו ולחשוש מדי לבקש?
לא במקרה הזה. לא אם אתה רוצה שהיא תדע שאתה תלותי בקטע מטריד.
אני לא תלותי. אני רק תלוי בכך שיודו לי הערב.
מה אם זו ההזדמנות היחידה שלי
לזכות לתודה בגלובוס הזהב בחיים?
מאטי, אני אוהבת אותך, אבל אני חייבת ללכת להקיא.
מה? את בסדר?
כן, שלומי מעולה. מעולה. אבל…
בכל פעם שאני מתקרבת להגשמת חלום…
אני מקיאה.
מ"הבנים", קבלו את ארין מוריארטי
ואת אנטוני סטאר.
- איך הולך? - טוב.
אני מצפה בכיליון עיניים לערב שכולם בו מלקקים לטד סרנדוס.
כן. לפחות אתה לא יושב בשולחן עם חבורת בתולים הולנדים
שיצרו איזה סרט אימה שלא שמעתי עליו מעולם.
אני יושב ליד בחור ששמו יופ שמסרב לדבר איתי.
פאקינג דפוק.
אז לא משנה כמה הערב שלך גרוע, שלי פאקינג גרוע יותר.
רגע, למה אתם בוהים בי?
אחי, אתה באמת עושה את הקטע הזה עכשיו?
איזה קטע?
כלומר… אתה עוטה גלימה.
כן.
ברור, זה אירוע רשמי. זו גלימת ערב.
בסדר. ברצינות, אדון הומלנדר? כלומר…
ברצינות. אני חובב גלימות כל חיי.
לא אפסיק עכשיו. במקום שאני בא ממנו זה נפוץ מאוד.
אלוהים אדירים. אתה מניו זילנד, לא מטרנסילבניה.
בסדר, תירגעו.
והזוכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה…
בחיי…
- כוכב על של משחק. אדם סקוט! - אדם סקוט!
זה אתה.
מה?
- אלוהים אדירים. - בוא הנה!
הוא נהג לישון אצלי לפני 20 שנה.
הוא נהג לישון על הספה שלי בשנת 2000.
אלוהים אדירים. זה… וואו! זה מפתיע.
ממש אין לי נאום מוכן,
אז פשוט אודה לאית'ן ולג'יאנקרלו, הכוכבים האחרים בסרט.
סטיבן סודרברג, הבמאי שלנו, כמובן.
הסוכנים שלי. אשתי והילדים.
כולם בנטפליקס. כל האנשים ש… טד סרנדוס.
טד, אני אוהב אותך.
אתם יודעים מה? בדרך לכאן פגשתי חבר ותיק שלי.
הבחור שישנתי על הספה שלו כשהגעתי לכאן.
אז אם אני מודה לאנשים, אני חושב שכדאי שאודה לסאל ספרשטיין.
בוא הנה, אחי!
- אחי, תראה מה קרה. - תודה.
- מה אתה עושה? - אין לי מושג.
- סאל ספרשטיין! - תודה.
מה זה היה?
וואו. ברכותיי.
ואני חושב שאני מדבר בשם רוב אמריקה כשאני אומר,
"מי זה סאל ספרשטיין לעזאזל?"
זה אני!
בסדר, אדוני.
נראה שאתה ממלא המושבים הנלהב ביותר בתולדות הגלובוס.
מחיאות כפיים. בסדר, מיד נשוב.
תודה.
סאל! זה היה פאקינג קורע.
- אחי, זה היה מטורף, נכון? - מה קרה הרגע?
אני פאקינג משתגע. הטלפון שלי מתפוצץ.
- היי. אני מם, מאט. - אלוהים אדירים. אתה מפורסם מאוד.
- וואו, ברכותיי. מדהים. - אני פאקינג מם, בייבי!
אני מרגיש שאני על קוקאין, אז אלך להסניף קצת קוקאין
ונראה מה יקרה. זה הערב הכי טוב בחיים שלי.
- אני פאקינג מת על שניכם. - אוהבת אותך מאוד!
- זה היה מטורף. - מצחיק מאוד.
זה היה מטורף.
- אז זואי, איך מתחילים בכלל… - כן.
בכתיבת נאומי תודה?
איך מחליטים למי להודות?
שמע, לא חשבתי על זה.
כלומר, לא נראה לי שנזכה, אז…
לא, אני חושב שיש לך סיכוי טוב לזכות.
לא נראה לי, אבל כבוד לזכות במועמדות.
כן, אבל יש לך משהו מצחיק, איזה שטיק?
או נאום מרגש
של הוקרה לכל אדם שעזר להפיח חיים בסרט?
באמת שלא חשבתי על זה כי לא נזכה.
אבל אפשר להגיד שאם אזכה, ולא אזכה…
אתה יודע, אודה לאיגוד העיתונאים הזרים בהוליווד
ולמועמדים אחרים ואתה יודע, לצוות "אופן".
- כן, צוות "אופן". כן. - נבון מאוד, זואי. תהיי קולית.
- לא צריך להתנהג כמו בניני. - נכון?
לא, אבל הרבה אנשים השקיעו המון בסרט הזה
ולא כדאי לשכוח אותם.
היי, לא פגשת עוד את סליי סטאלון,
- מה? - לא.
- את חייבת סלפי איתו. בואי. - אלוהים, סיפרת לי עליו.
אגדה מציגה אותי בפני אגדה אחרת.
וגלובוס הזהב מוענק ל…
תודה.
קווינטה ברונסון על "השלכות מכוונות"!
- היי. - היי, אחי.
- ברכותיי, אחי. - תודה.
היה קורע כשהודית לסאל כך.
כן, זה היה
קטע מאולתר, אתה מבין?
כן, זה מצחיק. יש אנשים שממתינים קריירות שלמות
שיודו להם בנאום בגלובוס. מעניין איך הם מרגישים.
כן, למען האמת, לא נראה לי שמישהו שם לב
לחרא הזה בכלל.
- לגמרי, מה? למי אכפת? - כן.
אלוהים אדירים! בסדר, תודה רבה על זה.
תודה לאיגוד העיתונאים הזרים בהוליווד.
היה כבוד גדול לעבוד עם הבמאי המדהים אלכסנדר פיין,
ואני חייבת להודות גם לדונה לנגלי ביוניברסל ולכולם ביוניברסל.
המפיקים המדהימים שלנו וכל השחקנים והצוות המדהים.
ואתם יודעים מה? שמעו, לא פגשתי אותו, אבל הוא נראה בחור כיפי
ואם אדם סקוט מחבב אותו, כמה גרוע הוא יכול להיות?
סאל ספרשטיין, אני רוצה להודות גם לך!
הנה הוא. תודה, סאל!
כן! זה אני! כן! ממש כאן.
אלוהים אדירים! סאל ספרשטיין?
מה?
ועכשיו, לחובבי השמחה לאיד,
זה הרגע שחיכיתם לו.
נציץ בכל האנשים שאיבדנו השנה.
אל תמחאו כפיים לפני שזה יסתיים. זה מה שהם היו רוצים.
- לזכרם -
- הזכירו אותך. איזה כיף. - כן.
- תודה, היי. - היי, גבי.
- איך הולך? - טוב, כן.
כלומר, זה הערב הכי מטורף להיות יחצ"נית בו…
- כן. - אבל אני מרגישה טוב.
- אני מרגיש שיש סיכוי שהבחורה שלנו תזכה. - כן. באמת. כן.
- האווירה טובה, מה? כן. - אני יודעת. אני מחזיקה אצבעות. בסדר.
היי, אז, שמעת את נאום התודות של זואי?
- בטח. כן. - כן.
היא שלחה לי אותו הבוקר ושלחנו אותו לפרומפטר למקרה שהיא תזכה.
כן. אז את זוכרת במקרה
- למי היא מודה בנאום? - אני חושבת שכן.
בסדר, שמעי, פשוט אשאל.
אני אחד האנשים שהיא תודה להם אם היא תזכה הערב?
אני לא זוכרת כי הנאום ארוך.
השם שלי מופיע בנאום? רק תגידי לי. אני מופיע בנאום?
לא בגרסה שהעלינו לפרומפטר, לא.
צפה בטקס ותיהנה.
ותודה מיוחדת מאוד לטד סרנדוס מנטפליקס. תודה רבה מאוד.
כן, ברור. טד סרנדוס. הדפוק הזה.
תודה רבה.
ואני מניחה שתודה לסאל ספרשטיין היא…
- ג'ין סמארט -
היא קצת כמו ללטף בטן של בודהה למזל טוב.
אבל במקרה הזה כבר זכיתי, אז זה לא הגיוני.
אבל שום דבר בעסק הזה לא הגיוני, מה?
אז… תודה, סאל ספרשטיין!
מה קורה כאן?
תודה לך, ג'ין סמארט. תודה לך, ג'ין סמארט.
זה אני! ממש כאן.
בסדר.
- היי, בנאדם, איך הולך, אחי? - בסדר.
אז זואי קרביץ חוששת ששכחה שם של מישהו בנאום התודה שלה.
אני רק רוצה לוודא שהוא שם למקרה שהיא תזכה.
כן, הנאומים כבר עברו הגהה והועלו למערכת,
אז אני כבר לא יכול לשנות אותם.
אתה יכול לשנות אותם. יש לך מקלדת. פשוט תקליד.
כן, יש לי מקלדת, אבל כדי לשנות משהו אני צריך אישור מזואי
או מהיחצ"נית שלה. זה הנוהל.
כן, שתיהן עסוקות כרגע,
אבל הן ביקשו ממני לבוא לכאן ולעשות את זה, אז…
כן, בסדר. ומי אתה?
- אני… אני עובד ב… - שב.
אולפני קונטיננטל. הם הפיקו את הסרט של זואי.
אז בכל אופן, מאט רמיק הוא השם.
הוא ראש אולפני קונטיננטל וזואי…
חוששת ששכחה לציין את שמו בנאום.
היא תהיה הרוסה אם לא תודה לו, אז…
- היי. - היי.
מה אתה עושה כאן?
אני… מה את עושה כאן?
הרגע ראיתי אותך בשולחן.
כן, אני גם מגישה פרס. רק רציתי לבדוק את התפקיד שלי.
כן, מיס קרביץ, ביקשת מהאיש הזה לשנות את נאום התודה שלך?
סליחה, מאט, מה?
אתה מאט?
הוא ביקש להוסיף את שמו, מאט, לנאום שלך.
- אני… - מה קורה כאן?
התלוצצתי.
הוא לא התלוצץ.
אתה מוכן לש…
תני לי להסביר לך בזריזות, בסדר?
כן, בבקשה.
האמת היא שזה פשוט מאוד, אני…
פשוט לא רציתי שתשכחי להודות לי בנאום שלך.
וחשבת שאני פשוט אומרת מה שמופיע בטלפרומטר
כאילו שאני פאקינג רון ברגנדי?
זה מה שקיוויתי.
אני גאה מאוד בסרט הזה
ולא כתבתי או ביימתי אותו והדרך היחידה שמישהו ידע
שתרמתי בכלל להפקה שלו היא אם את תודי לי בנאום שלך.
וחשבתי שלא תשימי זין.
נראה שאת לא שמה זין על הטקס הזה בכלל.
בסדר. בוא נבהיר משהו. אני שמה זין. אני שמה זין ענק.
אבל את כל הזמן אומרת שהוא מטופש.
אני מעמידה פנים! אני כבר עשירה ומפורסמת.
זכייה בפרסים היא הדבר היחיד שנותר.
בסדר, מעולה! אז את מבינה כמה זה חשוב.
את מבינה למה רציתי שתודי לי, אז…
כן, אני מבינה, אבל אתה לא חלק מהתוכנית שלי.
תכננתי את זה בפירוט ולא אתן שיקטעו אותי.
זה פשוט מביך.
אבל חשבתי שאת לא חושבת שתזכי בכלל.
אני אזכה.
הלכתי לכל ארוחת צהריים ולכל בראנץ'
שהחארות הזרים האלה בהוליווד ערכו.
השקעתי המון ואני אזכה בחרא הזה.
רק שלוש מילים, "תודה, מאט רמיק".
זה כל מה שאני רוצה שתוסיפי.
אתה לא מבין. התאמנתי על הנאום מול הראי מיליון פעמים.
אני לא יכולה לשנות אותו עכשיו. הוא מושלם.
אני מתחילה המומה, נעשית צנועה ביותר,
מוצפת בהכרת תודה ומתחילה לבכות.
ואז אני מתאפסת על עצמי, מודה מאוד לצוות "אופן" וזהו זה.
הסרט הזה לא היה קיים אילולא אני. אני אישרתי אותו.
את ואני, אנחנו צוות "אופן".
- לא ייתכן שאתה מאמין בזה. - אני כן!
אלוהים אדירים, זה עצוב מאוד.
אחי, סתום את הפה, בנאדם.
אני מנסה להראות לכריסטופר נולאן שאני שחקן מגוון
ואני רק שומע אותך מייבב.
אני מצטערת, רמי, אתה נותן בראש הערב.
זואי, לא צעקתי עלייך, צעקתי על הבחור הזה שאני לא יודע מי הוא.
אני אוהב אותך ואני אוהב את הסרט שלך.
הוא טוב. הוא לא סתם טוב פוליטית.
- את תזכי. - אלוהים. אני אוהבת אותך מאוד.
אנחנו לא נזכה, אבל אני אוהבת אותך.
זואי, אני מתחנן בפנייך. אימא שלי צופה.
אני צריכה ללכת להתאמן על הקטע שלי.
אוי, לא.
אוי, אלוהים, לא. פאק!
אוי, לא.
מאט!
כן. אני רואה אותו. כן, אגיד לו מיד.
כן, מה קורה?
זו הייתה זואי. היא נסוגה מעסקת "בלאקווינג".
אתה רציני… היא אמרה לך את זה הרגע?
כן, היא התקשרה אליי ואמרה שניסית להכניס את השם שלך
- לנאום התודה שלה? - פאק.
השתגעת לגמרי?
היא רותחת, בסדר?
אז לא רק שהיא לא תודה לך, היא לא תעבוד עם יהודים שוב.
זה לא הזמן לפאקינג בדיחות האלה, בסדר?
זו לא בדיחה. זו נשמעה לך בדיחה?
אנחנו צריכים להפיק את "בלאקווינג", בסדר? זה בעדיפות עליונה.
- כן, אני מבין את זה. - אתה חייב להחליק את זה!
אני? מה אני פאקינג…
כן! אחוזים מהדולר הראשון. ניתן לה אחוזים מהדולר הראשון.
- באמת? - כן
עכשיו אתה מדבר כמו יהודי הגיוני.
כשתסריטאים צעירים מבקשים את עצתי
להצלחה בתעשיית הבידור,
אני אומר להם שלושה דברים: הראשון, קצר יותר זה טוב יותר.
השני, מהר יותר זה טוב יותר. השלישי, אל תשמעו בעצתו של איש.
- פרס מפעל חיים אהרון סורקין -
כשאני חושב על הקריירה שלי, יש יותר מדי אנשים להודות להם
בנאום אחד, אז אצמצם את הרשימה.
תודה, סאל ספרשטיין.
כן, קדימה.
- כן! הבחור הזה. - אתם לא יכולים להתמודד עם סאפ.
הבחור הזה.
- זה אני. - אלוהים אדירים.
כן!
- אני אוהב אותך, אהרון סורקין. - כן!
- אתם לא יכולים להתמודד עם סאפ. - כן!
סאל ספרשטיין!
- היי, טד. - היי, מאט.
יש לי שאלה אליך, אחי, איך אתה גורם לכל הכוכבים האלה
להודות לך בנאומים שלהם?
אתה מגיע לאתר הצילום בכל יום
ונותן להם סלסילות פירות או משהו?
לא, זה כתוב בחוזה.
לא, אני מכריח אותם. הם ממש חייבים להודות לי.
- באמת? - כן.
לא אותיר דבר חשוב כל כך ליד המקרה.
כן, לא. וואו, זה גאוני.
גם אני אתחיל לעשות את זה.
כן. כן, מה?
אם לא, איזו סיבה יש להם להודות לנו?
אנחנו חשבונאים, הם אמנים.
כן, כלומר…
- אני אמן, אז… - זה קורע.
לא, באמת. כלומר, אנחנו… שנינו אמנים, טד.
אני לא פאקינג אמן.
אני כן פאקינג אמן.
גם אם אתה משוגע מספיק להאמין בזה,
אל תגיד את זה בקול רם ליד האמנים האמיתיים.
אני חושב שעכשיו תור הקטגוריה שלך.
שיט.
איזה דפוק.
הדבר הכי גרוע בעונת הפרסים
הוא כמה שכולם נואשים לתשומת לב.
נכון, באשה? נכון שאנחנו שונאים את זה?
כן, בייביסיטר הכלבים הבריזה. ובאשה שונא להיות לבד.
אבל אני נשבע שהקקי בחדר הירוק לא שלו.
זו הייתה דיים ג'ודי דנץ'. אבל ג'ודי, אספתי אותו בשבילך.
אני אוהב אותך.
כדי להציג את הפרס לסרט הטוב ביותר, מחזמר או קומדיה,
קבלו אדם שלא עשה לא את זה ולא את זה. זאק סניידר!
תודה.
למי מכם שמרגיש שהטקס עובר מהר מדי
או שהוא לא ארוך מספיק, אל תדאגו, אוציא גרסה בת שש שעות,
בשחור ולבן, בגרסת ארבע על שלוש, בסגנון עריכה של סניידר,
להורדה דיגיטלית ובבלוריי, 29.99, חפשו אותה.
זה ישתלם.
בסדר, בואו ניגש לעניין.
המועמדים לסרט הטוב ביותר, מחזמר או קומדיה…
"גם כלבים הם אנשים"…
"השלכות מכוונות",
"ויפ-סמארט", "אופן"…
כן.
ואחרון, "שושני יום".
גלובוס הזהב מוענק ל…
סאל ספרשטיין. לא! "אופן"!
- "אופן"! יש! - אלוהים אדירים.
יש! עשינו את זה. יש.
- פטי! ברכותיי. זכית. - אלוהים אדירים.
זכיתי בפרס. עשינו את זה. עשינו את זה.
עשיתי את זה. זה קורה.
- מדהים. - תודה.
אלוהים אדירים.
וואו.
לא צפיתי את זה. אני… אני יודעת שאנשים תמיד אומרים את זה,
אבל באמת-באמת שלא צפיתי את זה. וואו.
אני באמת לא מאמינה שאני חלק מהשיחה
שמתנהלת על אנשי חזון כמו אלכסנדר פיין
ויכולת העברת הסיפור המבריקה שלו ב"שושני יום"
או ג'ונתן לווין בסרט המבדר והנוגע ללב "גם כלבים הם אנשים".
מגוחך שהם גורמים לנו להתחרות זה בזה כך…
כן.
אז אני מקבלת את הפרס הזה בשם כולנו.
ו… סליחה.
אני אסירת תודה שאני זוכה לעשות זאת למחייתי.
יצירת אמנות והעברת סיפורים מהלב הן זכויות
שאני מתייחסת אליהן בכובד ראש.
תודה לאיגוד העיתונאים הזרים בהוליווד. תודה לצוות ולשחקנים המדהימים שלי.
וכן, תודה לסאל ספרשטיין, שבאמת עבד בסרט שלי!
ולמפיקה האדירה שלי, המנטורית שלי, החברה הכי טובה שלי, פטי לי.
אוי, זו.
אני אוהבת אותך. אני…
ויש עוד אדם אחד שאני רוצה להודות לו.
- אל תחתכו אותי. - אלוהים.
הוא האמין בסרט מהיום הראשון.
אילולא הוא הסרט לא היה מופק,
אז אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזו
כדי להודות מאוד…
למאט רמיק.
בסדר. כן, זואי כאן.
אז איך היה הנאום?
באמת שלא חשבתי שאזכה אז סתם ליהגתי שם.
- אין לי מושג מה אמרתי. - אנשים הוקסמו.
- באמת? - כן, הנאום היה אותנטי
ונוגע ללב, וממגנט.
- תודה. אני אוהבת אותך. - היי.
- היא לא אמרה את שמך. - אני יודע.
אפילו סידרנו כתוביות לאלן פרידלנד שהוא כבר חירש לגמרי.
שום דבר! מה קרה?
אני לא יודע מה להגיד לך, אימא. אני מצטער. זה מצב מורכב.
אספר לך אחר כך, בסדר? אני חייב לסיים.
- בסדר, אבל תתקשר אליי. - אני אוהב אותך. ביי.
- מה המצב, בני זונות? - זכינו!
- פאקינג עשינו את זה! - עשינו את זה!
ונחשו מה הכותרת של הערב, באנקלר היה כתוב,
"כוכב הערב הוא סגן נשיא מחלקת הפקה בקונטיננטל, סאל פאקינג ספרשטיין".
אלוהים פאקינג אדירים.
וכל זה כי נתת לאדם סקוט לישון על הספה המטונפת שלך.
- ניצחת בהוליווד רשמית. - אני אוהב אותך.
- סאפ! אחי, תראה מה עשינו! אין מצב! - לא אחי! איזה קטע.
- כן - פאקינג עשינו את זה!
היי, שמע, ג'ימי קימל שכר את הפנטהאוז.
זו תהיה המסיבה הכי טובה בעולם. רוצה לבוא?
- אני מת על ג'ימי קימל! אני פאקינג בעניין! - כן!
- לא אגיע לעבודה מחר! - בסדר. כן.
- סאל ספרשטיין! - כן!
היי.
- עבודה טובה. - תודה. תודה רבה.
רגע, מאט. לאן אתה הולך?
סיימתי. אני הולך הביתה. היה ערב ארוך.
- אמרת לו? - התכוונתי לעשות זאת.
- מה יש לך להגיד? - היא מוכנה לסגור את העסקה.
יש לנו סרט. צוות "בלאקווינג".
- צוות פאקינג "בלאקווינג"! - באמת?
- כן! - אלוהים אדירים. צוות "בלאקווינג"! כן!
תודה.
- שבת טובה. - כן, גם לך.
- תודה, באמת. - כן.
זה יהיה סרט נפלא נוסף. נחזור בעוד כמה שנים.
- את תזכי בעוד אחד. - קשה לי להאמין, אבל…
- אדבר איתך אחר כך. - מאט, חכה. חתכו אותי,
אבל שמעת שהודיתי לך?
ראיתי, כן. ראיתי את הפה שלך.
- אמרת את השם שלי בלי קול. תודה לך. - כן.
אני מצטער שהתחרפנתי שם, אז…
- כן. - לא, זה בסדר.
אבל באמת, אני רצינית. תודה. תודה שאישרת את "אופן".
האמנתי בך מההתחלה
ובשורה התחתונה, את האמנית ואני סתם חשבונאי.
- לילה טוב. בסדר. - כן, נדבר בקרוב.
- היי! - זואי היי, בייבי! היי!
אוי, מאט. אתה יודע שתזכה בפסלון יום אחד.
אתה רק צריך להיות מפוטר קודם.
זה עשוי לקרות מוקדם משאת חושבת.
ברכותיי, פטי, את באמת ראויה לזה, בסדר?
- תודה. - אני שמח בשבילך. כן. תודה.
- תודה, מאט רמיק! - תודה לך, פטי לי!
- צוות "אופן"! כן! צוות "אופן"! - צוות "אופן"!
כן!
פאק!
הסרט שלך הפסיד?
לא, הוא זכה.
קח אותי הביתה, בבקשה.
אין בעיה.
תרגום: אסף ראביד