STUDIO
„ZLATÉ GLÓBY“
Takže mi poděkuješ?
Ne, já nejsem nominovanej, takže nepůjdu na pódium.
Šéfy studií nominovat nejde. Nominovanej je film, co jsem prosadil.
Takže nebudeš mít proslov?
- Nezískáš cenu? - Ne.
Matty, všem jsem tady řekla, že vyhraješ Zlatý glóbus.
Leventhalovi sem jeli až ze Syossetu.
Vyřiď Leventhalovým, že jestli film od Zoë Kravitz
vyhraje v kategorii muzikál nebo komedie, poděkuje mi před miliony lidí.
Všichni uslyší moje jméno.
Jestli je to její film, proč jsi tvrdil, že nominovali tvůj film?
V podstatě jsem se na něm podílel. Jsem součástí filmařskýho týmu.
Beze mě by nevznikl. Jde o to, že to nevyjde najevo,
dokud mi Zoë nepoděkuje ve svý děkovný řeči.
To by teda měla vzhledem k tomu, cos kvůli té práci obětoval.
- Nemáš ženu ani děti. - Dobrovolně, mami.
Co kdybys tam vyběhl s nimi a zamával své matce?
- Už musím končit. Mám tě rád. Ahoj. - Ahoj, zlato.
ZLATÉ GLÓBY
Ahoj, Matte.
- Ahoj. - Ahoj, Matte.
Jak to jde?
Charli, sem, prosím.
Bezva, Charli.
Charli D’Amelio, sem se dívejte.
- Pardon, kazíte mi záběr. - Kruci.
Čau, lidi! Jsme na Zlatých glóbech. Hele, kdo stojí za mnou. Zoë Kravitz.
- Vypadá skvěle. Zbožňuju ji… - Mám tu Zoë Kravitz.
- Zoë, vzrušující! - Jak to jde?
Jaký je to pocit, mít nominaci v kategorii komedie či muzikál?
Mám velkou radost, že Glóby vybraly náš film Otevřená.
Zároveň je trochu zvláštní soupeřit s ostatními umělci.
Jako by snad vítěz mohl být jen jeden. Jsem přesvědčená o tom,
že u filmu je skutečná výhra dělat něco, na čem vám záleží. Takže…
To rozhodně je.
Rádi vás tu vidíme. Na koho se na Glóbech těšíte?
- Matty! - Patty! Čau!
- Už je to tady. - Vzrušující, viď?
- Super. - Fakt je to tady.
- Jo, je to vzrušující. - Glóby miluju, ale…
Zvlášť když jsem chlastala. Ale být tu jako nominovaná…
- Jo. - To je jinej level.
- Je to vítězství všech. - Jo.
Až na to, že jako producentka můžu opravdu vyhrát.
- Jo. - Jo, můžu jít na pódium,
odnést si domů sošku a stát se ikonou Hollywoodu.
Můj odkaz by žil věčně.
Jo, to by bylo bezva.
Co je to za lidi? Nikoho neznám.
Influenceři. Většina ani nepůjde dovnitř.
Jen si tu natočí video na TikTok a zmizí.
Ježiš.
Kam to město spěje?
Dřív červenej koberec na Glóbech něco znamenal.
Ale když si u těch mobilem posedlých spratků
nezískáš pozornost aspoň na 15 sekund, tohle všechno půjde cestou DEI.
- To by byla škoda. - Ahoj!
Glóbujeme.
Glóbujeme, jo!
Jak je? Rád tě vidím.
- Sekne ti to. - Páni.
- Mám stůl číslo 172. A vy? - Čtyři.
- Čtyři? - Jo.
Jak to, že nás dělí 168 stolů? Bože, sedím s lidma od televize?
- Jejda. Smůla. - Chudáčku.
- Patty. - Stallone. Ahoj.
Musím s ním mluvit. Nechci, ale má mýho koně.
- Slyi, kde je Pryskyřník? - To mě poser.
Zatracenej Adam Scott!
Sale? To mě podrž, chlape. Jak se vede?
- Sakra, taková doba. - Jo.
- Máš se, Matte? - Jak je?
Když jsem sem asi před 20 lety přijel,
půl roku jsem přespával u Sala na gauči.
- Jo! - Neříkej.
Fusekle mu páchly jak latrína na fesťáku.
- Jo. - A teď jeho péro.
To jo.
- Kterej stůl? - Tři.
- Tři? - Jo.
- Matt Remick. - Mitchi, ahoj.
- Zoë si natáčení u vás užila. - Bylo nám potěšením.
- Byla nadšená. - To je dobře.
- Tak… - Co natočit Blackwing?
Ať už to konečně podepíše.
- Tak nedělej fóry s odměnou. - To nedělám.
Vydělá na tom víc, než kdy dostala za kterejkoli jinej film.
Zoë jako upíří zabiják
v černým body a s rudou bouchačkou namočenou ve svěcený vodě je terno.
Hej, neojebávej mě jako Žid.
Vím, že jsme oba Židé. Tyhle vtípky nemusím.
- Kecáš. - Ne…
Vážně, pojďme se sakra dohodnout.
- Je na vážkách. Nějak ji nalákej. - Usaďte se. Začneme.
Ber, nebo nech být.
- Blafuješ. - Tak fajn.
- Blafuješ. - Ozvi se mi, jo?
- Ahoj, no páni! - Moc děkuju. Nepohrdnu.
Díky. Je to velká pocta.
Není to Oscar, ale i tak super.
Když jsme Ohlušující ticho prosazovali,
zástupci tvrdili, že limitovanou sérii nikdo nekoupí.
A my teď máme Glóby a oni padáka.
Moc děkuji našim úžasným hercům a štábu.
A samozřejmě díky člověku, bez něhož bych nic z toho nedokázala.
Je mojí oporou, je mi vším, parťákem v dobrém i zlém.
Je to láska mého života. Ted Sarandos.
Děkuju. Miluju tě.
Tede, jsi nejlepší šéf studia.
Ano, jsme manželé, ale máme otevřený vztah.
Ale jen s Tedem.
Řekněme, že si nepojistil všechno.
Ale nechutné vtípky o mém šéfovi stranou.
Děkuju ti, Tede, a všem z Netflixu za to,
že jste nám umožnili tento důležitý seriál natočit. Díky!
Patří jim potlesk. Je to důležitý seriál.
Všichni tady odvádějí důležitou práci.
Miluju to, a proto jsem nervózní. Je to tak napjatá doba.
Snad v tom budeme moct pokračovat. Nevím, jak vy,
ale začínám mít pocit, že musím chodit do kina.
Když si nekoupím vstupenku, celé se to rozpadne.
Každý trailer je jako crowdfundingová kampaň.
Zvlášť u drahých filmů, jako je Avatar.
To je jako GoFundMe pro celý Hollywood.
Pokud Avatar neuspěje, nikdo z nás si už neškrtne.
Je fuk, jestli se vám nelíbí. Stál 300 milionů dolarů. Potřebují nás.
Nekupujte si lístek jen kvůli Avataru 3,
kupte si ho z lásky k filmu!
Hned jsme zpátky.
To bylo skvělý. Je vtipnej.
Je mi ctí sedět s vámi u stolu. A, Zoë, tohle… Moc si to zasloužíš.
- Jo. - Je to zábava.
Je zvláštní hodnotit umění. Nepřijde vám to hloupé?
- Pravda. - Silná myšlenka! Páni.
Jo, prostě se snažím si tyhle akce užít.
Žít okamžikem. Ale mám dneska dobrej pocit.
Vy máte salát? Nás tam vzadu nekrmí. Je to šílený.
- Sale! Dokázali jsme to, kámo! - Dokázali jsme to, kámo! Bože!
- Vezmu si kruton. - Co společná fotka?
Ano! Pojď sem.
Patty, pojď sem, ty hvězdo.
- Pojď, šéfko. - Fajn, ZoZo.
- To je naše šéfka. - Fajn.
- Matte… - Kam se mám postavit?
Asi tam, ať to není moc zblízka.
- Protože… Jo. Díky. - Mám vás vyfotit. Jo.
- No jasně. Fajn. Připravit. - Díky.
- Raz, dva, tři… Tým Otevřené! - Tým Otevřené!
Jo.
A teď ať to Matt vezme na výšku.
- Na sociální sítě. - Dobře.
- Miluju! - Tým Otevřené!
- Miluju vás! - Tak.
- Mrknu se. - Bezva. Skvělý.
Děkuju.
To snad ne.
Ahoj, mami.
Je tam JLaw? Jestli jo, mohl bys…
Jennifer Lawrence je tu a neřeknu jí, ať se ostříhá na mikádo.
Brzy ahoj. Mám tě rád. Čau.
- Matte, jsi v pořádku? - Jo, je mi skvěle.
Určitě?
- Zdá se mi to, nebo mě Zoë nemusí? - Já to tušila. Dospěj už.
Podle Mitche tě má ráda natolik, že navrhla Blackwing.
Jo. Teda, možná si to jen namlouvám.
Mám pocit, jako by mě nepovažovala za součást filmařskýho týmu.
A pokud vyhraje, bojím se, že mi nepoděkuje,
- ale možná na tom nezáleží. - Záleží. Ze všeho nejvíc.
- Nejvíc? - Je to…
To tě jako šéfa totálně zdeptá.
- Když ve filmu není tvoje jméno. - Přesně! Ano!
A bez poděkování jako bys v podstatě neexistoval.
- Přesně! Ano! - Bože.
Když mi nepoděkovali, celou cestu domů jsem probrečela.
A teď jsem nominovaná.
Jedna z výhod vyhazovu.
Fajn. Když dneska vyhrajete, poděkuješ mi ve svý řeči?
Jistě, to bych ráda. Ale dohodli jsme se, že mluvit bude Zoë.
A požádáš ji, aby mi poděkovala?
Jo, já… Nežertuješ.
Ne, nežer… Hele, požádám ji o to sám, jasný?
- To nesmíš! - Proč ne?
Ne, nikdy… Nemůžeš herce žádat, aby ti poděkovali. To je směšný.
Není horší něco chtít a bát se o to požádat?
Ne, pokud nechceš, aby zjistila, jak moc seš zoufalej.
Nejsem. Jen potřebuju, aby mi poděkovala.
Co když už se šance zmínit mě v děkovný řeči na Glóbech nenaskytne?
Matty, mám tě ráda, ale musím jít zvracet.
Jsi v pořádku?
Jo, je mi skvěle. Ale…
kdykoli mám na dosah splnění nějakého snu…
chce se mi blít.
Z Bandy přichází Erin Moriarty
a Antony Starr.
- Jak to jde? - Skvěle.
Těším se, jak budou všichni podkuřovat Sarandosovi.
Jo. Aspoň nesedíš se skupinkou holandských incelů,
co stojí za neznámým hororem.
Sedím vedle nějakýho Joopa, co se se mnou nebaví. Kretén.
Takže já jsem na tom rozhodně hůř.
Proč na mě zíráš?
Hele, tohle se teď vážně nosí?
Co jako?
No… Máš na sobě kápi.
No jo. Jo.
- Je to slavnostní událost. - Slavnostní kápě.
Vážně, pane Homelandere?
Vážně. Kápi nosím celý život.
Přece s tím teď nepřestanu. Tam u nás je to normální.
Můj bože. Pocházíš z Nového Zélandu, ne z Transylvánie.
Tak jo. Klid.
Vítězem v kategorii Herec ve vedlejší roli v minisérii nebo TV filmu se stává…
No teda…
- Herecký superhrdina. Adam Scott! - Adam Scott!
To jsi ty.
Cože?
- Ach bože. - Běž nahoru!
Před 20 lety přespával u mě na gauči.
V roce 2000 přespával na mým gauči.
Panebože. To je… Páni! To jsem nečekal.
Nepřipravil jsem si žádnou řeč,
takže jen poděkuju kolegům Ethanovi a Giancarlovi,
režisérovi Stevenu Soderberghovi.
Mým agentům. Mojí ženě a dětem.
Všem z Netflixu. Všem lidem… Tedu Sarandosovi.
Tede, mám tě moc rád.
A víte co? Cestou sem jsem narazil na starého kamaráda.
Když jsem se sem přestěhoval, spával jsem na jeho gauči.
Takže když už tu všem děkuju, asi bych měl poděkovat Salu Sapersteinovi.
No tak, kámo!
- Koukni, co se stalo. - Děkuju.
- Co to děláš? - Nevím.
- Sal Saperstein! - Děkuju. Díky.
Co to bylo?
Páni. Gratuluju.
Asi budu mluvit za většinu Američanů, když se zeptám:
„Kdo je sakra Sal Saperstein?“
To jsem já!
Tak jo.
Nejspíš jste nejzapálenější komparzista v publiku v historii Glóbů.
Potlesk. Budeme hned zpátky.
Děkuju.
Sale! To bylo úžasný!
- Kámo, to bylo šílený. - Co to bylo?
Já se zblázním. Mobil se mi rozdrnčel.
- Hej, hej. Je ze mě meme. - Můj bože. Seš slavnej.
- Páni. Gratuluju. Super. - Jsem meme!
Jsem jak v rauši, tak si půjdu šňupnout kokeš,
a uvidíme. Můj nejlepší večer.
- Já vás oba miluju. - Mám tě ráda!
- To bylo hustý. - Sranda.
Šílený.
- Takže, Zoë, kým má člověk začít… - Jo.
…když píše děkovnou řeč? Podle čeho se rozhoduje, komu poděkuje?
O tom jsem nepřemýšlela.
- Podle mě nevyhrajeme… - Ne, myslím, že máš slušnou šanci.
Pochybuju, ale ta nominace je pocta.
Jo. Ale připravuješ si něco vtipnýho, nějakej gag?
Nebo procítěnou řeč, v který zmíníš každýho, kdo na tom dělal?
Nevím, protože nevyhrajeme.
Ale kdybych vyhrála, což se nestane…
poděkuju Asociaci zahraničních novinářů, ostatním nominovaným a týmu Otevřené.
- Jo. Týmu Otevřené. - Chytrý, Zoë. Hlavně na pohodu.
- Žádný kecy jako Benigni. - Viď?
Ne, ale spousta lidí na tom filmu dřela a nechceš nikoho vynechat.
- Že se ještě neznáš se Stallonem? - Ne.
- Selfíčko s ním je povinný. - Říkalas mi o něm.
Ikona mě představí ikoně!
- Glóbus získává… - Díky. Děkuju.
…Quinta Brunson za Kýžené následky!
- Hej. - Čau.
- Gratuluju. - Děkuju.
To bylo vtipný, jaks poděkoval Salovi.
Jo. Bylo to impulzivní, síla okamžiku.
Někteří čekají celou svou kariéru,
až jim poděkují na Glóbech. Jaký to asi je?
Jo, upřímně, podle mě to stejně nikdo nesleduje.
- Koho to zajímá? - Jo.
Můj bože! Tak jo. Moc děkuju.
Díky Asociaci zahraničních novinářů.
Byla to pocta, nechat se režírovat úžasným Alexanderem Paynem.
Také musím poděkovat Donně Langley a ostatním z Universalu.
Našim báječným producentům, hercům a členům štábu.
A víte co? Nikdy jsme se nesetkali, ale působí zábavně,
a jestli ho miluje Adam Scott, nebude špatnej.
Sale Sapersteine, děkuju i tobě!
Tamhle je. Díky, Sale!
Jo! To jsem já! Ano!
Můj bože! Sal Saperstein?
Co?
Teď něco pro ty škodolibé.
Na tuhle chvíli jste čekali. Pohled na ty, které jsme letos ztratili.
Potlesk prosím až na závěr. Tak by si to přáli.
- A druhý kolo. Vtipný, co? - Jo.
- Děkuju. - Ahoj, Gabby.
- Jak to jde? - Fajn.
Pro publicistku je to šílený…
- Jo. - …ale je mi fajn.
- Mám tušení, že Zoë vyhraje. - Jo.
- Je to ve vzduchu. - Jo. Držím palce.
Hej. Neprobírala s tebou Zoë svou děkovnou řeč?
- Jistě. Jo. - Jo.
Poslala ji ráno, nahráli jsme ji do systému.
Jo. Nepamatuješ si, komu…
- komu v ní děkuje? - Asi jo.
Tak jo, prostě se zeptám.
Jsem jedním z těch, komu dneska poděkuje?
Nevzpomínám si, ta řeč byla dlouhá.
Je v ní moje jméno? Prostě to řekni.
Ve verzi, co jsme natáhli do čtecího zařízení, ne.
Užij si ceremoniál.
Velké díky Tedu Sarandosovi z Netflixu.
Jo, jistě. Ted Sarandos. Zatracenej zmetek.
Moc děkuji.
Poděkovat Salu Sapersteinovi je asi…
jako sáhnout si pro štěstí na sochu Buddhy.
Akorát tady už jsme vyhráli, takže to nedává smysl.
V téhle branži ale nedává smysl nic, že?
Takže… děkuju, Sale Sapersteine!
Co se to děje?
Děkuju, Jean Smart. Děkuju.
To jsem já! Tady.
Tak jo, tak jo.
- Zdravím. Jak to jde? - Jde to.
Zoë Kravitz se obává, že někoho vynechala ze svý děkovný řeči.
Ujistím se, že tam ten člověk je.
Proslovy už jsou zkontrolované a načtené, už je nemůžu měnit.
Máte klávesnici, dopíšete to.
Potřebuju souhlas Zoë nebo publicistky. Taková jsou pravidla.
Jo, teď ani jedna nemůže.
Požádaly mě, ať to zařídím, takže…
Jo, dobře. A kdo jste?
- Pracuju… - Posaďte se.
…v Continental Pictures. Dělali na jejím filmu.
To jméno je Matt Remick. Je to šéf Continental Studios a Zoë…
Bojí se, že na něj zapomněla. Moc by ji to mrzelo, takže…
- Ahoj. - Ahoj.
Co tady děláš?
Co ty tady děláš? Sedělas u stolu.
A taky předávám cenu. Chci si znovu projít repliky.
Požádala jste toho muže o změnu své děkovné řeči?
Pardon, Matte… Cože?
Vy jste Matt?
Chtěl, abych ho doplnil do vaší řeči.
- Já… - Co to má být?
Žertoval jsem.
Nežertoval.
Můžete…
Já ti to vysvětlím, jo?
- Jo, prosím. - Vlastně je to prostý. Já…
Nechtěl jsem, abys moje jméno opomněla.
Myslel sis, že to přečtu ze zařízení, jako Ron Burgundy?
Doufal jsem v to.
Jsem na ten film fakt hrdej.
Nejsem scenárista ani režisér,
a uznání se mi může dostat jen ve tvý řeči.
Myslel jsem, že je ti to fuk. Že ti na těch Glóbech ani nezáleží.
Tak jo. Něco si vyjasníme. To si piš, že mi na tom zatraceně záleží.
- Furt říkáš, jak je to směšný. - Předstírám! Už jsem bohatá i slavná.
Ocenění jsou to jediný, co mi zbývá.
Bezva! Takže chápeš, jak je to důležitý a proč o to tak stojím…
Nejsi součástí mého plánu. Mám to promyšlený a nenechám se přerušit.
To by byl trapas.
Tvrdilas, že vítězství ani nečekáš.
Já vyhraju.
Byla jsem na každým obědě a brunchi, co ti hollywoodští kreténi pořádali.
Dřela jsem na tom a tu pitomou cenu vyhraju.
Jen tři slova: „Díky, Matte Remicku.“ Víc po tobě nechci.
Nechápeš. Zkoušela jsem si to před zrcadlem nejmíň milionkrát.
Teď tu řeč nezměním. Je perfektní.
Nejdřív jsem upřímně v šoku, pak se tvářím pokorně,
přemůže mě vděk a rozpláču se.
Pak se seberu, poděkuju týmu Otevřené a skončím.
Ten film by beze mě nevznikl. Já ho posvětil.
My dva jsme tým Otevřené.
- Tomu sám nevěříš. - Věřím!
Bože, to je tak smutný.
Vole, buď sakra zticha.
Snažím se tady Nolanovi dokázat, že mám širokej rozsah,
a slyším jen tvoje fňukání.
Promiň, Ramy, a dneska fakt válíš.
Zoë, nekřičel jsem na tebe, ale na tohohle chlápka.
Mám rád tebe i tvůj film. Je skvělej. Nejen v rozmanitosti.
- Vyhraješ. - Miluju tě.
Nevyhrajeme, ale miluju tě.
Zoë, moc tě prosím. Dívá se na to moje máma.
Jdu si zopakovat repliky.
To ne. To ne, ne.
Ach bože, ne. Do hajzlu!
To ne, ne, ne.
Matte!
Jo, vidím ho. Hned mu to řeknu.
Co se děje?
To byla Zoë. Vycouvala z Blackwingu.
- Děláš si… To ti řekla teď? Váž… - Prý ses pokusil vecpat svoje jméno
- do její řeči? - Kruci.
Přeskočilo ti? Je vzteky bez sebe, jasný?
Na poděkování zapomeň. Ta už s Židy nikdy spolupracovat nebude.
- Ty narážky si nech. Na to není čas. - Já mluvím vážně.
Blackwing je priorita.
- Jo, chápu. - Musíš to urovnat!
Já? Co já sakra…
Jo! Dostane procenta z celkových příjmů.
- Vážně? - Ano.
Teď mluvíš jako rozumný židovský muž.
Když se mě mladí scenáristé ptají, jak uspět v zábavním průmyslu,
zdůrazňuju tři věci: Zaprvé, kratší je lepší.
Zadruhé, rychlejší je lepší. Zatřetí, neberte vážně rady druhých.
CELOŽIVOTNÍ DÍLO
Když se ohlédnu zpět, musel bych poděkovat tolika lidem,
že na to jedna řeč nestačí, a tak to zkrátím.
Děkuju, Sale Sapersteine.
Jo, no tak.
- Ano! Tenhle frajer. - Sapovi nikdo neodolá.
To je on.
- To jsem já. - Můj bože. Bože.
Jo!
- Miluju vás, Aarone Sorkine. - Ano!
- Sapovi neodoláte! - Ano!
- Jejda. - Sal Saperstein!
- Čau, Tede. - Čau, Matte.
Mám otázku. Jak ty hvězdy přesvědčíš, aby ti poděkovaly?
Chodíš denně na plac,
dáváš jim košíky s ovocem, nebo co?
Ne, mám to ve smlouvě.
Donutím je. Doslova mi poděkovat musí.
- Vážně? - Jo.
Nenechám něco tak důležitého náhodě.
Jo. Páni, to je geniální.
- To zavedu taky. - Viď že jo?
Proč by nám asi jinak děkovali? My držíme nad vodou kasu, oni umění.
Jo, asi… Teda…
- Jsem umělec, takže… - Vtipný.
Ne, vážně. Jsme… Oba jsme umělci, Tede.
Já umělec nejsem.
Já ale jo.
Seš dost velkej blázen, abys tomu věřil, ale neříkej to před skutečnými umělci.
Teď přijde vaše kategorie.
Kruci.
To je pitomec.
Víte, na sezóně předávání cen je nejhorší to soustavné podbízení.
Nemám pravdu, Basho? Viď že ty sladký řečičky nesnášíme?
Odřeklo mi hlídání a Basha je nerad sám.
Ale přísahám, že to hovínko v šatně nebylo jeho.
Za to může Judi Dench, ale Judi, uklidil jsem ho.
Mám tě rád.
Cenu v kategorii Nejlepší film, muzikál či komedie
předá muž, který nenatočil ani jedno. Zack Snyder, vážení.
Díky.
Pro ty z vás, kterým to přijde příliš uspěchané
nebo nedostatečně dlouhé, nebojte, vydám šestihodinovou
černobílou verzi ceremoniálu ve formátu 4:3, sestříhanou po snyderovsku
na digitální platformě a Blu-ray, za 29,99, tak si to vyhledejte.
Bude to stát za to.
Přejdeme k věci, co vy na to?
Nominované snímky v kategorii Nejlepší film, muzikál či komedie…
Psi jsou taky lidé.
Kýžené následky.
Mazaná, Otevřená…
Jo.
…a nakonec Lilie.
Zlatý glóbus získává…
Sal Saperstein. Ne! Otevřená!
- Otevřená! Jo! - Můj bože. Ach bože!
Jo! Dokázali jsme to.
- Patty! Gratuluju. Vyhrálas. - Můj bože.
Vyhrála jsem Glóbus. Dokázali jsme to.
Dokázala jsem to. Je to tady.
- Úžasný. - Děkuji.
Ach bože.
Páni. No páni.
Tohle jsem nečekala. Vím, že to říká každý,
ale já to vážně nečekala. Páni.
Nemůžu uvěřit, že jsem se vůbec dostala
mezi vizionáře, jako je Alexander Payne
se svým mistrným vypravěčským umem v Liliích
nebo Jonathan Levine se svým úžasným, upřímným filmem Psi jsou taky lidé.
Je pošetilé, jak nás takto staví proti sobě…
Ano.
…a proto toto ocenění přijímám jménem nás všech.
A… Pardon.
Jsem tak… Jsem tak vděčná, že tohle můžu dělat.
Tvořit umění a vyprávět upřímné příběhy je výsada
a já ji beru vážně.
Děkuji Asociaci zahraničních novinářů. Díky mým úžasným kolegům a štábu.
A děkuji Salu Sapersteinovi, který na tom opravdu pracoval!
A mojí skvělé produkční, mentorce a nejlepší přítelkyni Patty Leighové.
Zo.
Mám tě ráda. Já…
A je tu ještě někdo, komu bych ráda poděkovala.
- Nepusťte tam hudbu. - Můj bože.
Věřil tomu filmu od samého začátku.
Bez něj by nevznikl,
proto chci využít této příležitosti
a poděkovat ti,
Matte Remicku.
Tak jo. Ano, Zoë je tu.
Tak co říkáš na tu řeč?
Fakt jsem nečekala, že vyhraju, tak jsem si vymýšlela.
- Nevím, co jsem říkala. - Byli okouzlení.
- Vážně? - Bylo to autentický
a roztomilý. A strhující.
- Díky. Mám tě ráda. - Ahoj.
- Neřekla tvé jméno. - Já vím.
Kvůli hluchému Freedlandovi jsme měli i titulky.
Nic! Co se stalo?
Nevím, co říct, mami. Mrzí mě to. Je to komplikovaný.
Povím ti to pak, ano? Musím končit.
- Ale zavolej. - Mám tě rád.
- Jak je, šmejde? - Vyhráli jsme!
- Dokázali jsme to! - Jo!
A hádejte, co napsal The Ankler:
„Absolutním vítězem večera je produkční VP Continentalu Sal Saperstein.“
Můj bože.
Jen díky tomu, žes nechal Adama přespat na špinavým gauči.
- Oficiálně sis získal Hollywood. - Miluju tě.
- Sape! Kámo, koukni, co jsme dokázali! - Ne! Kámo! Pojď sem.
- Jo! - Dokázali jsme to!
Jimmy Kimmel si pronajal Penthouse. Bude to nejlepší afterpárty vůbec. Jdeš?
- Miluju Jimmyho Kimmela! - Jo!
- Zítra nedorazím! - Fajn.
- Sal Saperstein! - Jo!
Ahoj.
- Skvělé. - Díky. Děkuju.
Matte! Kam jdeš?
Tamhle mám odvoz. Jedu domů. Byl to dlouhý večer.
- Řeklas mu to? - Chtěla jsem.
- Co mi měla říct? - Podepíše to.
Máme film. Tým Blackwing!
- Tým Blackwing, sakra! - Vážně?
- Ano! - Můj bože! Tým Blackwing!
Děkuju, děkuju!
- Hezký šábes. - Jo. I tobě.
- Vážně, děkuju. - Jo.
Natočíš další skvělej film. Pár let a…
- Získáš další cenu. - Pochybuju…
- Pak si promluvíme. - Počkej! Přerušili mě,
ale slyšels, že jsem ti poděkovala?
Jo. Viděl jsem ti na rty.
- Vyslovilas moje jméno. Díky. - Jo.
Promiň, že jsem tak vyváděl…
- Jo. - Ne, to nic.
Ale vážně, děkuju. Díky, žes Otevřenou posvětil.
Věřil jsem ti už od začátku
a koneckonců ty jsi umělkyně a já jen držím kasu.
- Užij si večer. - Jo. Tak zatím.
- Ahoj! - Zoë! Ahoj!
Matte. Jednou tu cenu taky dostaneš.
Jen tě nejdřív musí vyhodit.
To bude možná dřív, než si myslíš.
Gratuluju, Patty. Vážně si to zasloužíš.
- Děkuju. - Moc ti to přeju. Díky.
- Děkuju, Matte Remicku! - Děkuju, Patty Leighová!
- Tým Otevřené! Jo! - Tým Otevřené!
Jo!
Krucinál!
Váš film nevyhrál?
Ne, vyhrál.
Domů, prosím.
Jistě.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová