ЗЛАТНИТЕ ГЛОБУСИ
Ще ми благодариш ли?
Номинацията не е лична, няма да излизам на сцената.
Не е номиниран шефът на студиото, а филмът, който съм одобрил.
- Значи няма да изнесеш реч с трофея? - Не.
Казах на сума ти народ, че ще спечелиш "Златен глобус".
Сем. Левентал специално дойдоха да гледаме.
Кажи им, че ако филмът на Зоуи Кравиц спечели за най-добър мюзикъл или комедия,
тя ще ми благодари в речта си пред милиони хора.
Всички ще чуят името ми.
Щом филмът е на Зоуи, защо каза, че твоят филм е номиниран?
На практика филмът е мой, част съм от екипа.
Без мен нямаше да се осъществи,
но това ще се разбере чак когато Зоуи Кравиц ми благодари.
Дано не забрави! Толкова пожертва заради тая работа.
- Нямаш ни жена, ни деца. - По свое желание, мамо.
Качи се на сцената все пак, помахай на майка си.
- Трябва да затварям, обичам те, чао. - Чао, миличък.
ЗЛАТЕН ГЛОБУС
Здрасти, Мат.
- Здравей. - Привет, Мат.
Здравей, как си?
- Чарли, насам, моля. - Изглеждаш страхотно.
Чарли Дамелио, погледни насам.
- Ако обичате, пречите. - Пардон.
Хора, намираме се на "Глобусите". Вижте кой е зад мен - Зоуи Кравиц.
- Изглежда страхотно. - Тук съм със Зоуи Кравиц.
- Зоуи, колко вълнуващо! - Здравей.
Какво е да си номинирана за най-добра комедия или мюзикъл?
Във възторг съм, че филмът ни "Отворено" получи признание.
В същото време е и малко странно да си съперничиш с други творци.
Няма как да има един победител, защото според мен в тази индустрия
истинска победа е, когато създаваш нещо с любов.
Така е.
Кого нямаш търпение да видиш на наградите?
- Мати! - Пати, здравей.
- Започва се. - Вълнуващо е, нали?
Наградата е толкова близо! Винаги съм обичала "Глобусите",
особено докато пиех, но да сме тук като номинирани…
- Вече е съвсем друго. - Победата е за всички ни.
Да, но като продуцент наградата е лична.
- Да, вярно. - Мога да се кача на сцената,
да си взема статуетката и да се обезсмъртя.
- Ще остана в историята на Холивуд. - Да, страхотно би било.
Кои са тези хора? Не познавам нито един.
Инфлуенсъри. Повечето дори не влизат вътре.
Само се снимат за "Тик Ток" и си тръгват.
Не върви на добре.
Навремето червеният килим беше важен символ.
Да, но сополанковците с телефоните трябва някак да ни забележат.
- Иначе ще кажат, че сме демоде. - Не бива.
- Хайде на наградите! - Ще ги оберем всичките!
Радвам се да те видя.
- Изглеждаш прекрасно. - И ти.
- Аз съм на маса 172, а вие? - На 4.
- Маса 4? - Да.
Как така съм през 168 маси от вас? Да не са ме сложили при телевизионерите?
- Съжалявам. - Горкичкият.
Ето го Сталоун. Здрасти!
Трябва да говоря с него, още не ми е върнал коня.
- Слай, къде е конят ми? - Гледай сега.
Адам Скот, мой човек!
Сал? Леле, как си?
- Толкова време мина! - Нали?
- Здрасти, Мат. - Как си?
Когато дойдох тук преди 20 години, шест месеца спах на дивана на Сал.
- Не знаех. - Чорапите му смърдяха безобразно.
- Като оная му работа сега. - Няма лъжа.
- Къде си? - На маса 3.
На трета?
- Мат Ремик. - Мич, драго ми е.
- Зоуи е много доволна. - За нас беше удоволствие.
- Във възторг е. - Радвам се.
- Да направим заедно и "Чернокрила". - Убеди я да подпише.
- Не ни прецаквай с парите. - В грешка си.
- Ще спечели повече от всякога. - Зоуи в ролята на убийца на вампири
с впит черен костюм и червен "Глок", потопен в светена вода - велико!
- Какво си се стиснал като евреин? - Не обичам такива шеги.
- Лъжеш. - Стига.
Сериозно, да подписваме вече. Само поразвържи кесията.
- Заемете местата си. - Имаш финалната ми оферта.
- Знам, че блъфираш. - Щом си рекъл! Чакам да се обадиш.
Много благодаря, няма да откажа.
ДЖЕН СТАТСКИ
Благодаря, за мен е невероятна чест.
Не е "Оскар", но пак бива.
Когато предлагахме "Оглушителна тишина",
агентите ни твърдяха, че никой няма да купи минисериал.
Но нас ни наградиха, а те са уволнени.
Хиляди благодарности на невероятния ни снимачен екип,
както и на човека, без когото не бих могла да се справя.
Той е моята опора, той е всичко за мен - моят партньор,
любовта на живота ми Тед Сарандос.
Благодаря, обичам те. Ти си най-страхотният началник.
Женени сме, но връзката ни е отворена. Само спрямо Тед.
В договорни отношения сме.
Но стига гадни шегички за шефа ми.
Благодаря на Тед, както и на всички в "Нетфликс",
че ни дадоха възможност да заснемем този значим сериал.
Аплодисменти за изключителния сериал.
Всички тук вършат важна работа.
Страхотно е и затова се притеснявам в тези напрегнати времена.
Дано да продължи. И не знам за вас,
но ми се струва, че се налага да ходя на кино.
Ако не си купя билет, току-виж киноиндустрията рухнала.
Трейлърите са като зов за благотворителност.
Особено на скъпите филми като "Аватар".
Сякаш финансират цял Холивуд.
Ако "Аватар" се провали, всички оставаме без работа.
Дори да не ви харесва, цената му е 300 милиона, нужни сме им.
Не си купувате билет заради "Аватар", а защото обичате киното!
Продължаваме след малко.
Много е забавен.
Чест е да бъда на една маса с вас. Зоуи, заслужен успех.
Забавно е, но е странно, дори глупаво, да оценяваш изкуството.
- Права си. - Колко проникновено!
Просто гледам да си прекарам добре, да се насладя на момента.
Имам добро предчувствие за тази вечер.
Хапвате салата? Отзад ще ни уморят от глад.
- Сал, приятелче! Успяхме, Джо. - Успяхме, Джо.
- Вземам си крутонче. - Да се снимаме?
Да, идвайте.
Пати, хайде, ти си легенда.
- Шефке. - Ето ме, Зозо.
Началството.
- Мат. - Къде да застана?
Ей там, да не е твърде отблизо.
- Благодаря. - Естествено, аз ще снимам.
Добре, съберете се.
- Раз, два, три. Екипът на "Отворено"! - Зеле!
- Сега и в портретен формат за мрежите. - Добре.
Зеле!
- Обичам ви. - Готово.
- Я да видя. - Екстра сте.
Стига де.
- Здрасти, мамо. - Там ли е Дженифър Лорънс?
Да, но няма да й кажа да си подстриже косата до раменете.
До скоро, обичам те, чао.
- Добре ли си, Мат? - Да, супер.
Наистина ли?
- Зоуи Кравиц май не ме харесва особено. - Знаех си. Порасни вече.
Явно те харесва, щом ти е донесла "Чернокрила".
Може би си въобразявам,
но сякаш не ме смята за част от екипа.
Току-виж не ми благодарила в речта си.
- Не че е от значение. - Напротив, много е важно.
- Така ли? - Това е най-голямата мъка на началника.
- Името ти не фигурира никъде. - Точно така!
- Без благодарност все едно те няма. - Именно!
Когато пропуснеха да ми благодарят, на връщане ревях в лимузината.
Сега обаче съм номинирана.
Един от плюсовете да те уволнят.
Добре де, ако спечелите, ще ми благодариш ли в речта си?
Естествено, Мати, но се разбрахме само Зоуи да говори.
Ще я помолиш ли да ми благодари?
Да бе… Май не се шегуваш.
Не, сериозен съм. Добре де, сам ще я помоля.
- Глупости! - Защо?
Никога не молиш талант да ти благодари. Унизително е.
Не е ли още по-тъпо да искаш, а да те е страх да помолиш?
Не и в този случай. Така тя ще разбере колко си отчаян.
Не съм отчаян, просто искам да получа благодарност.
Я си представи, че нямам друг такъв шанс в живота си!
Мати, обичам те, но ми се доповръща.
- Добре ли си? - Да, напълно, обаче просто…
Доближа ли се до сбъдването на мечта, бълвам здравата.
Приветствайте Ерин Мориарти и Антъни Стар от "Момчетата".
- Как върви? - Супер.
Цяла вечер ще гледам как се мазнят на Тед Сарандос.
Поне не седиш до недоклатени холандци, създали неизвестен сериал на ужасите.
Този до мен се казва Йоп и мълчи като пън. Пълен темерут.
Не може да си по-зле от мен.
- Защо ме зяпаш така? - Това ли е новата ти мания?
- За какво говориш? - Загърнат си с наметало.
Много ясно, на официално събитие сме, затова съм с наметало.
- Ти сериозно ли? - Напълно, цял живот съм носил наметало.
Няма да спра сега. По нашия край хората се обличат така.
Та ти си от Нова Зеландия, не от Трансилвания.
Добре де, успокойте се.
"Най-добра поддържаща мъжка роля в минисериал или тв филм" печели…
Боже.
- Титаничният актьор Адам Скот! - Адам Скот!
- Ти си. - Какво?
- Върви на сцената! - Божичко.
Преди 20 години спеше на дивана у дома. Бях го подслонил през 2000 г.
Боже мой. Не го очаквах.
Изобщо нямам подготвена реч,
затова просто ще благодаря на колегите ми Итън и Джанкарло.
И на нашия режисьор Стивън Содърбърг,
на агентите ми, на жена ми и децата ми.
На всички в "Нетфликс". На Тед Сарандос. Тед, обичам те.
И още нещо. На влизане попаднах на мой стар приятел.
Спях на дивана му, когато за пръв път дойдох тук.
Като съм тръгнал да благодаря, нека спомена и Сал Сапърстийн.
Стани да те видят!
- Гледай докъде стигнах. - Благодаря.
- Какво правиш? - Не знам.
- Сал Сапърстийн! - Благодаря.
- Това пък защо? - Поздравления.
Като повечето американци и аз се питам: "Кой е Сал Сапърстийн?".
Ето ме, аз съм!
Може да сте просто най-ентусиазираният статист на наградите.
- Аплодирайте го, скоро ще продължим. - Благодаря.
Сал, беше адски забавно!
- Безумно, нали? - Какво се случи?
Ще откача, телефонът ми прегрява.
- Скивай, вече съм меме, Мат. - Боже, прочу се.
- Честито. - Меме съм!
Сякаш съм надрусан. Ще си шмръкна, пък каквото ще да става. Яко!
- Обичам ви и двамата. - И аз!
- Страхотия. - Много забавно.
Лудост направо.
Я кажи, Зоуи, откъде изобщо се започва, като пишеш речта си?
Как решаваш на кого да благодариш?
Не съм се замисляла. А и едва ли ще спечелим.
Според мен имаш доста добър шанс.
Съмнявам се, но номинацията е чест.
И все пак, нещо забавно ли е за предпочитане,
или пък прочувствена реч за всички, които са спомогнали?
Не съм мислила, защото няма да победим.
Но ако спечеля, което няма да се случи,
просто ще благодаря на Асоциацията, на другите номинирани и на екипа на филма.
- Да, на екипа. - Добър подход, бъди сдържана.
- Не като Бенини. - Нали?
Не бива да пропускаш хората, които са участвали в създаването на филма.
- Познаваш ли се със Слай Сталоун? - Не.
- Селфито е задължително. - Ти все ми разправяше.
Киноикона ще ме запознае с киноикона!
- И наградата печели… - Благодаря.
Куинта Брънсън, "Предвидени последици".
Здрасти.
- Честито. - Благодаря.
- Голям майтап, как само поздрави Сал. - Хрумна ми на момента.
А някои хора цял живот чакат да бъдат поздравени. Как ли се чувстват?
Честно казано, не мисля, че някой обръща внимание.
Прав си, на кого му пука?
Боже! Много благодаря за наградата.
Благодаря на Асоциацията.
Беше чест да играя под режисурата на изумителния Александър Пейн.
Трябва да благодаря и на Дона Лангли, както и на всички в "Юнивърсъл",
на невероятните продуценти, на актьорите и снимачния екип.
И знаете ли какво? Не го познавам, но изглежда готин човек.
Щом Адам Скот го харесва, може ли да е лош?
Сал Сапърстийн, благодаря и на теб!
Ето го там. Благодаря, Сал!
Ето ме, това съм аз!
Боже мой! Сал Сапърстийн?
Моля?
Ако обичате да злорадствате, следва любимият ви момент.
Ще почетем онези, които загубихме. Аплодирайте ги, както те биха искали.
Шегичка с развитие, много забавно.
- Габи, как си? - Добре.
За пиара е напрегнато, но и приятно. Нашето момиче има шанс.
- Имам добро предчувствие. - Стискам палци.
Я кажи, Зоуи консултира ли се с теб за речта си?
Да, разбира се. Прати ми я сутринта и я заредихме в аутокюто.
А помниш ли какво пише в нея?
- Сещаш ли се на кого благодари? - Мисля, че да.
Добре, само да те попитам,
дали аз съм сред тези, на които ще благодари, ако победи?
Не помня подробности, речта е дълга.
Споменава ли ме, само това ми кажи.
Не и в предварителния вариант, който качихме. Не си го слагай на сърце.
- Специални благодарности на Тед Сарандос. - Пак този, писна ми.
Много благодаря.
Да не забравяме и Сал Сапърстийн.
То е като да потъркаш за късмет корема на статуя на Буда.
Не че има логика, щом вече си спечелил.
Но пък нищо в този бизнес не е логично.
- Затова благодаря, Сал Сапърстийн. - Ама какво става?
Аз благодаря, Джийн Смарт.
Ето ме, тук съм!
Стига, успокойте се.
- Здрасти, как е? - Добре.
Зоуи Кравиц се опасява, че е пропуснала един човек в речта си.
Искам да видя дали е там.
Речите вече са качени, няма как да се променят.
- Имаш клавиатура, ще го вкараш. - Само с разрешение на Зоуи.
- Или на пиарката й. - И двете са заети сега.
- Затова изпратиха мен. - А кой сте вие?
- Работя… - Седнете.
…в студиото, създало филма на Зоуи.
Името е Мат Ремик, той е началникът на "Континентъл".
Зоуи се тревожи, че го е пропуснала. Ще бъде съсипана, ако…
Здрасти. Какво правиш тук?
А ти? Нали беше на масата?
Ще връчвам награда, дойдох да си проверя репликите.
- Молили ли сте го да промени речта ви? - Извинявай, Мат. Какво?
Значи ти си Мат? Искаше да вкарам името му в речта ви.
Какво става?
- Шегувах се. - Нищо подобно.
Вземи да млъкнеш. Ще ти обясня набързо.
- Слушам те. - Всъщност е съвсем просто.
Исках да не забравиш да ми благодариш.
Да не мислеше, че ще чета от аутокюто като робот?
На това се надявах.
Много се гордея с филма,
но само ако ми благодариш в речта си, ще стане ясно, че имам принос.
А и мислех, че изобщо не ти пука за разните награди.
Нека се изясним. Пука ми, и още как. Страшно ми пука.
- Нали твърдиш, че е глупаво? - Правя се! Вече съм богата и известна.
Едните награди ми останаха.
Значи разбираш колко е важно и защо държа да ми благодариш.
Ясно, но не влизаш в плана ми.
Изчислила съм времето точно, за да не ме прекъснат.
- Нали не беше убедена, че ще спечелиш? - Ще спечеля, и още как!
Присъствала съм на всички сбирки, организирани от тъпата Асоциация.
Вложила съм всичко от себе си и ще победя.
Три думи само: "Благодаря, Мат Ремик". Не искам повече.
Явно не разбираш. Репетирах милион пъти пред огледалото.
Никакви промени, речта е идеална.
Първо съм искрено шокирана, после ставам смирена
и от благодарност чак се разплаквам.
След това се овладявам, благодаря на екипа и край.
Филмът съществува благодарение на мен. Аз го одобрих.
Двамата с теб сме ключовите играчи.
- Наистина ли смяташ така? - Да!
Боже, колко тъжно.
По-тихо бе, човек!
Искам да впечатля Кристофър Нолан, а чувам само мрънкането ти.
Извинявай, Рами, страхотен си.
Зоуи, не викам на теб, а на този, който и да е той.
Филмът ти е прекрасен. И то не само заради "различните".
- Ще спечелиш. - Едва ли, но много те обичам.
Зоуи, умолявам те. Майка ми гледа.
Отивам да репетирам.
О, не.
Господи, не. Мамка му!
О, не.
Мат!
- Ето го, сега ще му кажа. - Какво има?
- Зоуи беше. Ще оттегли "Чернокрила". - Сега ли ти го каза?
- Искал си да се намърдаш в речта й? - Да му се не види.
Побърка ли се? Тя е бясна!
Не само няма да ти благодари, а и вече няма да работи с теб, еврейче.
- Стига с твоите шегички! - Не се шегувам изобщо.
- "Чернокрила" е приоритет! Замажи гафа. - Аз ли?
Да! Ще й дадем процент от първия ден.
- Сериозно? - Да.
Най-сетне чифутската ти същност отстъпи.
Когато млади сценаристи искат от мен съвет как да успеят,
посочвам три неща: първо, да пишат кратко,
второ, да не губят време и трето, да не следват ничии съвети.
АРЪН СОРКИН
Хората, на които трябва да благодаря, са твърде много,
затова няма да се разпростирам.
Благодаря, Сал Сапърстийн.
Идвай тук!
- Ето го! - Сап няма равен!
Аплодисменти!
- Това съм аз. Самият аз! - Господи.
Обичам те, Арън Соркин! Сап няма равен!
Сал Сапърстийн!
- Здрасти, Тед. - Здравей, Мат.
Как успяваш да накараш толкова звезди да ти благодарят?
Ходиш им на крака и им носиш кошници с плодове ли?
Не, договорът е такъв. Буквално ми благодарят по принуда.
- Сериозно? - Не оставям важни неща на случайността.
Това е гениално. Трябва да взема пример от теб.
Ама така си е! Иначе от какъв зор ще ни благодарят?
- Ние сме бюрократи, а те - творци. - Да, но все пак…
- И аз съм творец. - Ще ме умориш.
Не, сериозно. И двамата с теб сме творци, Тед.
- Не се имам за такъв. - Аз обаче съм.
Може да си го внушаваш, но не го казвай пред истинските творци.
- Следва вашата категория. - Мамка му.
Какъв тъпак.
Щом наближи сезонът на наградите,
започва едно непрестанно търсене на внимание, ужасна работа.
Нали, Баша? Мразим някой да ни се умилква.
Кучегледачът не дойде, а Баша мрази да стои сам.
Но не той маркира зад кулисите.
Джуди Денч беше, но, Джуди, почистих го, обичам те.
Наградата за най-добър филм - мюзикъл или комедия,
ще бъде връчена от Зак Снайдър, не че той е по тази част.
Благодаря. Ако ви се струва, че шоуто се е изнизало твърде бързо
и не е било достатъчно дълго, спокойно, типично в мой стил
предстои да пусна шестчасова черно-бяла версия на филма ми
за дигитално сваляне и на блу-рей, само за 29,99 долара.
Няма да съжалявате.
Така, да действаме.
В категорията "Най-добър филм - мюзикъл или комедия" номинирани са:
"И кучетата са хора".
"Предвидени последици".
- "Остър ум", "Отворено". - Ха така.
И накрая - "Дневни лилии".
"Златен глобус" печели…
Сал Сапърстийн. Не, "Отворено"!
- "Отворено", ура! - Боже!
Успяхме!
- Пати, честито! Спечели. - О, боже.
Спечелих награда. Успяхме!
Успях. Получи се.
- Страхотно. - Благодаря.
Господи!
Нямам думи!
Изобщо не го очаквах. Знам, че всички говорят така,
но аз наистина не го очаквах, майчице!
Не мога да повярвам, че изобщо съм влязла в разискванията,
редом до визионери като Александър Пейн
с неговия увлекателен разказ в "Дневни лилии",
и до Джонатан Левин с безумно смешния и трогателен филм "И кучетата са хора".
Глупаво е да ни поставят в конкуренция.
Затова приемам тази награда от името на всички творци.
И също… Извинете.
Безкрайно съм благодарна, че с това си изкарвам прехраната.
Да твориш и да разказваш искрени истории, е привилегия,
която задължава.
Благодаря на "Чуждестранната преса", както и на невероятния си екип.
Благодаря и на Сал Сапърстийн, който действително подпомогна филма ми!
Както и на моята продуцентка, ментор и приятелка Пати Лий.
- Милата ми Зоу. - Обичам те.
И на още един човек искам да благодаря.
- Не ме прекъсвайте. - О, боже.
Той повярва във филма от първия ден. Без него нямаше да го има.
Затова ще се възползвам от възможността да кажа "благодаря" на…
Ето ви я Зоуи.
Как беше речта?
Не очаквах да спечеля и дрънках каквото ми дойде.
- Разни глупости. - Хората бяха запленени.
- Наистина ли? - Беше искрено, мило и магнетично.
- Благодаря, обичам те. - Здравей.
- Не те спомена. - Да, знам.
Дори пуснахме субтитри за Алан Фрийдланд, който е глух. Какво стана?
Не знам какво да ти кажа, мамо, извинявай, сложно е.
После ще ти разправям, сега трябва да затворя.
- Да се обадиш! - Обичам те, чао.
- Как е, копеле? - Спечелихме!
- Успяхме, мамка му! - Да.
И познайте какво е водещото заглавие в "Анклър".
"Най-важният човек се оказа вицето на "Континентъл" Сал Сапърстийн."
Боже мой.
Само защото Адам Скот е спал на мърлявия ти диван.
- Официално превзе Холивуд. - Обичам те.
- Сап, мой човек, виж какво сътворихме! - Ела тук!
Успяхме!
Джими Кимъл е наел бар "Пентхаус". Жесток купон се заформя. Идваш ли?
Иска ли питане! Утре не ме чакайте на работа!
Сал Сапърстийн!
Здравейте!
Здрасти!
- Браво. - Благодаря.
- Мат, къде отиваш? - Ще се прибирам, уморен съм.
- Каза ли му? - Тъкмо щях.
- Какво? - Готова е да подпише.
Ще снимаме нов филм - "Чернокрила"!
- Ще го бъде! - Сериозно? Боже, "Чернокрила"!
Благодаря!
- Дерзай, еврейче. - Ти също.
- Благодаря ти. - Моля.
- След няколко години пак ще имаш награда. - Едва ли.
- До скоро. - Мат, прекъснаха ме,
но нали чу, че ти благодарих?
Да, прочетох по устните ти. Изрече името ми, благодаря.
- Извинявай за одеве, бях превъртял. - Няма нищо.
И наистина, благодаря ти, че даде зелена светлина на "Отворено".
Повярвах в теб от самото начало.
Все пак ти си творец, а аз - прост бюрократ.
- Приятна вечер. - Скоро ще говорим.
- Привет! - Зоуи, насам!
Мат, и ти ще получиш награда някой ден.
- Но първо трябва да те уволнят. - Може да е по-скоро, отколкото мислиш.
Честито, Пати, ти наистина я заслужаваше.
- Благодаря. - Радвам се за теб.
- Благодаря, Мат Ремик. - Благодаря, Пати Лий.
- Браво на екипа на "Отворено"! - Браво на нас!
Мамка му.
- Загубихте ли? - Не, спечелихме.
Закарай ме вкъщи.
Добре.
Превод на субтитрите Боряна Богданова