КІНОСТУДІЯ
«ЗНИКЛА КІНОПЛІВКА»
Ну хіба кіноплівка не диво?
Так.
Повертає в старі добрі часи,
коли відзнятий матеріал проєктували з кіноплівки на екран.
Люблю цю зернистість.
Як вона витанцьовує навіть у статичних елементах кадру,
аж дихає.
Кожен кадр сповнений життя.
Студії не дозволяють знімати на плівку.
Без вагомої причини. Не люблять її.
А я?
Я самотужки підтримую життя такого кіно.
Кожен гідний режисер у Голлівуді знає:
хочеш знімати на плівку – звертайся до мене.
Плівка – неабиякий геморой.
З цифровим просто натискаю кнопку.
А тут така морока.
Скільки ще хочете подивитися?
Я подивлюся всю плівку, друже.
А про що цей ваш фільм «Віялове вимкнення»?
Я звуку не чую, бачу лише зображення.
О, так.
Це неонуарний детектив,
дія відбувається в індустрії сонячних панелей Лос-Анджелеса.
У головній ролі – Зак Ефрон, а режисер – Олівія Вайлд.
Сьогодні, до речі, останній день зйомок.
За описом дуже нагадує «Китайський квартал».
«Добрі митці позичають, а великі – крадуть».
Ага.
А можна щось спитати?
У мене волосся не дивне?
Я пофарбував скроні, щоб не було видно сивини.
Переживаю, чи не надто темно. Трохи перестарався.
А я як знаю? Тут же темно, як у дупі.
У вас хоч волосся є.
Так.
Алло.
Що?
Господи. Це погано.
- Дуже-дуже погано. - Так.
Як таке могло статися?
Не знаю, але сталося.
Боже. Ти впевнений на всі сто?
Так, я був на телефоні з продюсером Жан-Полом
- цілу годину. Господи. - Чесно, мені...
Мені не віриться.
А ти повір.
Кіноплівка зникла.
Може, хтось її загубив?
- Ні, її вкрали. - Украли?
Хто крастиме з майданчика кіноплівку?
Може, хтось психонув, що голова студії не оплачує прощальне свято.
Ой боже, знов ти зі своїм святом! Це ж просто свято.
Фільм і так перевищив бюджет,
а мені ще платити за п'янку?
- Кіноплівка дорого обходиться. - Завівся.
Одного дня застану тебе за коханиною з бобіною.
З членом в отому крихітному отворі.
Важливо, щоб студію знали як орієнтовану на кінематографістів.
Е ні. Ти вдовольняєш своє честолюбство.
Різниці між плівкою й цифрою не помітять.
Людина з творчим поглядом помітить.
А така людина помітить різницю
між хорошим і паршивим фарбуванням?
Кошмар. Жан-Пол.
Вона тут.
Ти схожий на Джуліані. Це фарба для сивини?
Я надто затемнив. От чорт!
З сивою бородою й темним волоссям ти як кретин.
Узяв замість світло-каштанового темно-каштановий.
- Метт. - Привіт, Олівіє.
Слава богу, ти прийшов.
Ти єдиний, кому я тепер довіряю.
- Дякую. - І тобі, Сел.
Так. Привіт.
Жан-Пол сказав, що в нас...
Зникла кіноплівка з учорашньої зйомки. Ми чули.
Фред, асистент операторського цеху, завантажив в бус усі десять бобін,
а в лабораторії отримали лише дев'ять.
На тій плівці сцена з перестрілкою.
- О ні. - Так.
Пригадуєш свої слова про неї?
- Пригадуєш? - Так.
- Викладайтеся. - Ти так і сказав.
- І я була в захваті. - Спасибі.
І ти запропонував мені епізодичну роль...
- Так. - ...і це геніально.
- Дякую. - І все це на тій плівці.
Ти не жартуєш?
- Усе на тій... Капець. - Крутий був задум.
Ще раз дякую. Мені дуже приємно.
А той асистент точно не лишив плівку в машині?
Ми машину перетрусили. Плівку точно поцупили.
Боже. Що думаєш, Олівіє?
У тебе не було з кимось зі знімальної групи недомовок?
Тебе ніхто не хотів підставити?
Даруй, у моїй знімальній групі?
Так.
- Метт, вони мені як сім'я. - Аякже.
Усі в знімальній групі віддані ідеї цього фільму.
Працюють як каторжні.
Не уявляю, хто міг таке зробити.
- Ясно. - Кличуть на майданчик.
Добре.
- Вибач. Я... - Так, авжеж.
Це шок. Для мене це шок.
Просто знай, що ми теж члени цієї великої сім'ї,
і ми в Continental...
Ми рішуче настроєні розв'язати це питання.
- Ми на твоєму боці. - Чудово.
Якщо плівка не знайдеться, будемо перезнімати?
Страховка це покриє?
Так, тільки для цього
доведеться заявити про пропажу, а я б не хотів,
тому тримаймо це в секреті,
поки самі не знайдемо плівку.
Але якщо ми її не знайдемо, ми перезнімемо?
Так. Не бійся. Ми її знайдемо.
Ми в ділі й про все подбаємо.
Іще кілька кадрів з головним складом.
Відзнімемо їх,
ще кілька сцен з другим складом біля знака Голлівуду,
і зйомки «Віялового вимкнення» офіційно завершено.
Ох, боже.
Якщо до того плівка не знайдеться, я буду змушений доповісти про пропажу.
- Прокляття. Добре. - Ой боже.
Дуже тобі дякую, що прикриваєш мене, Метт.
Словами не передати, яке це щастя, коли голова студії ще й твій друг.
А я не передам словами, яке це...
Яке це щастя – почути від тебе, яке це щастя для тебе.
- Бувай. - Спасибі.
Бережи тебе господь.
Треба поговорити з тим асистентом, Фредом, який вантажив у бусик бобіни.
І дістанеш нам теплий одяг?
Надворі похолодало.
Гляну в костюмерній.
І захопиш йому якусь шапку?
Дякую.
- Щоб волосся сховати? - Так.
- Так помітно? - Аж очі ріже. Ти мов скунс.
- Повна лажа. - Чорт!
Знаю.
На натурному майданчику Continental стемніло,
і починається чи не найдовша й найтяжча в моєму житті ніч.
Зникла кіноплівка.
Ніхто не знає, хто її вкрав і чому.
Вона просто щезла.
Мені так тривожно.
На майданчик напустили клуби штучного диму,
аж у горлі пече.
Шия й плечі просто вбивають.
Якщо зможу, запишуся цього тижня на масаж.
З ким ти розмовляєш?
Прозвучить дико.
Психотерапевт порадив при тривожності
записувати свої думки на диктофон.
Так багато хто робить.
- Дурня якась. - Так.
Я все думаю, що справи дуже-дуже кепські.
Якщо в місті дізнаються про пропажу кіноплівки,
решта голлівудських студій використають це як прецедент.
І щоразу, коли режисер захоче зняти фільм на кіноплівку,
студії відмовлятимуть через цей випадок.
Ти станеш тим, хто «замочив» кіноплівку.
Стривай, думаєш, вина ляже на мої плечі?
- Я прославлюсь оцим? - Та ні.
- Так і буде! - Ні.
Твоя правда, я про це не подумав.
Прокляття. Треба знайти плівку.
Не хочу ще більше тебе розстроювати,
але ти не внюхав у Олівії перегар?
Хіба можна її винити після такого дня?
Та ні, це було щось інше. Специфічне.
Я хотів визначити запах.
«Це кукурудзяна чи картопляна горілка, бо вона не вживає глютену?»
Але то було щось інше.
Щось дуже міцне й пахуче.
Найдивніше в цьому –
що ти можеш за запахом визначити марку спиртного.
Ні. Зараз ідеться не про моє пияцтво.
Вона була якась дивна.
- Дуже чемна з тобою. - Не дуже.
Ми друзі. Вона просто була приязна.
Що, ти дружиш з Олівією Вайлд?
- А що тут такого? - Ти себе чуєш?
Що?
Чув, ви мене шукаєте.
Ой, чорт.
Ти Фред, асистент операторського цеху?
Тут забагато очей і вух. На стоянці. Через п'ять хвилин.
А що там?
У нас там з ним стрілка. Не тупи.
Я повантажив у бусик усі десять бобін.
Зробив запис у журналі. Як і щовечора.
Бачите?
Ось. Десять бобін з позначкою «завантажено в бус» о 05:48.
Там іще був Зак Ефрон. Він привітався.
Він завжди приязний, хоч як Олівія його доводить.
Потім я замкнув операторську машину,
повернувся й відігнав бусик з бобінами.
Ясно. А довго бобіни були в бусі?
Я можу точно сказати.
Завжди відписуюсь у нашому чаті.
«Операторський цех, час відправлення – 06:08».
Отже, плівку поцупили
у ті 20 хвилин, поки бус був без нагляду.
А хто, крім Зака Ефрона, був біля буса?
Та всі.
Був кінець зйомок, а бусик стояв прямо біля воріт.
- Мене кличуть на майданчик. - Де ти, Фред?
Стій. Зачекай. Гей.
А хтось іще точив на Олівію зуб?
Кажеш, вона доводила Зака.
- Хіба? - Так.
- Не доводила. - Гей!
Я мав на увазі, що...
Вона того тижня переплюнула самого Фінчера.
Змусила Зака зняти 40 дублів з надіванням капелюха.
Геть ошаліла.
Він ледь не зірвався.
Я сказав забагато.
Не хочу наговорювати на начальство.
Я вже поїду.
Можна?
- Їдь. - Тоді я поїхав.
Він той ще унікум, але я вірю кожному його слову.
І я.
У Лос-Анджелесі холодний вечір.
Я збитий з пантелику.
Хто міг украсти плівку й навіщо?
Перед пропажею біля буса бачили Зака Ефрона,
а він ненавидить Олівію.
Може, він до цього причетний?
Я лише знаю, що вже восьма вечора
і скоро доведеться повідомити про пропажу,
а фільм може так і не вийти.
- Закінчив? - Ну тебе. Не глузуй з моєї терапії.
Я тут міркував: а тобі не здається дивним,
що Олівія виставляє команду однією щасливою сім'єю,
хоч насправді всі вважають її сукою?
Зак її не переварює.
Це геть не дивно.
Керівники іноді провокують у людей ненависть,
щоб ті викладалися.
- Неприємно, але мені це знайомо. - Ще б пак.
Хай там як, а я тепер підозрюю Зака Ефрона.
Він терпіти не може Олівію.
Можливо, прагне її підставити. Поговорімо з ним.
Звинуватиш головного актора в крадіжці?
Ні, я його не звинувачу.
Я його зваблю.
Улещувати кінозірок, лізти їм у голову,
знати їхні найпотаємніші думки й бажання –
ось що я роблю. Це моя робота.
Дивись і вчись.
ЗАК ЕФРОН
- Його нема. Ходімо. - Відчинено! Заходьте!
Зараз буде магія.
- Йоу! - Ти ба!
- Як життя? - Здоров!
Як ти, Сел?
Прийшов на останній день?
- Нізащо б не пропустив. - Це добре.
Я б теж нізащо не пропустив.
- Привіт. - Це мій шеф і друг.
Це Метт Ремік. Зак Ефрон.
- Радий нарешті зустрітися. - Вітаю, Метт.
Мені через п'ять хвилин виходити. Я поки збиратимусь.
Ти збирайся. Роби своє. Можу допомогти з краваткою.
Як я був помічником, щодня їх носив.
Я вмію зав'язати краватку. Дякую, Метт.
Супер. Як ідуть зйомки?
Усе нормально? Чи все гладко?
З усіма ладнаєш?
Так. А чого б я не ладнав?
Не знаю. Тому й питаю.
Ти мені скажи.
Та все чудово.
Було б круто влаштувати з усіма прощальне свято.
Але це, мабуть, дуже дорого?
Так. Якщо чесно, дорого.
А ми ж кожен долар вкладаємо у фільми.
Знімаємо на плівку, а це супердорого.
Це ваш «корветт» 53-го року я бачив на стоянці?
Так.
«Корветти» ж якраз тоді й почали випускати?
Це третій у світі. Він купив його в дубайського шейха.
Ого.
І справді кожен долар вкладаєте у фільми.
- Так. - Круто.
- Чекаємо головний склад, Заку. - Уже йду.
Мушу бігти, хлопці.
Авжеж! Я просто хотів...
Зайти сказати, як неперевершено ти граєш
і як сильно ми тобою захоплюємось, переглядаючи кожну зняту бобіну.
Радий, що ви задоволені. Дякую.
- Дякую. - Радий був зустрітися.
Дякую, що приділив нам час.
- Зручний трейлер. - Дякую.
Дуже цікаво бачити процес підготовки акторів.
Так. Неперевершено.
- Бувай, Сел. - Бувай.
Я піймав його за апетитний задок.
У нього на слові «бобіна» сіпалось око.
Він себе виказав.
Про що ти? Не було такого!
Було. Він був якийсь дивний.
Ні, це ти був дивний.
Він так і хотів мене випровадити.
- Бо недолюблює тебе. - Він мене не знає.
Ти не організував їм свято.
І ми приперлися без дозволу.
А якби він був голий? Міг би нас засудити.
Коли ми зайшли, він був дуже підозрілий.
Ніби щось приховує.
Я тут трохи понишпорю.
- Не йди туди. - Стій на шухері.
- Скажи, якщо хтось підійде. - О господи! Ти просто...
«За товар».
ЕВЕЛІН ЗА ТОВАР.
Чорна виплата.
Метт, він іде!
От гадство.
Прокляття! О ні! Чорт!
Зак Ефрон повертається у свій трейлер.
- Я тебе бачу! - Чого ти досі тут?
А чому ти не на майданчику?
Я надів не ті шкарпетки,
не знав, що ноги в кадрі.
- От прибіг по шкарпетки. - Видно ноги?
Хто режисер фільму? Тарантіно?
Якби ж.
Стій. А... можна з тобою сфотографуватися?
Потім буде ніколи, прощального свята ж не буде.
Так. Сфотографуймося.
Але тільки з тобою, без того кретина Метта.
О, так. Нахрін його.
- Ти справді з ним дружиш? - Ні, він довбень.
Це добре.
- А я переживав. - Отак.
Так. Круто!
Коротке відео для моїх дочок?
Чувак, я спішу. Мушу бігти на майданчик.
- Аякже. - Чорт.
Він піднімається!
Пришли мені фотку, я її викладу, й лю...
Я іноді викладаю фотки зі зйомок, фанати шаліють.
- Чого б це? - Ми від тебе шаліємо!
- Ми так тебе любимо! - І я тебе. Бувай!
- Ти псих. - Чорт! Ледь не спалився!
- Ой боже! - Та що з тобою?
Я хочу розкрити злочин.
- Надіюся, це було того варте. - Було!
Я знайшов у нього конверт з грошима!
Це чорна виплата!
Чорна виплата? Він що, диджей з 50-х?
Це хабар, підкуп, розумієш?
Зак явно не цяця-хлопчик,
конфліктує з незрівнянною Олівією,
і він комусь заплатив за крадіжку бобіни, щоб їй насолити.
Розумієш? Якійсь Евелін.
Евелін, Евелін...
Евелін Дітріхсон – костюмер!
Але... Ой чорт! Он вона!
Паскудство!
У неї чорна виплата! Поклала в сумочку!
Взяла чорні гроші!
Втрапила в лихі Закові тенета.
- Боже... - Простежмо за нею.
Дійдемо до моєї машини й простежимо за нею.
Можна тут ще одну позначку?
Так. Світло!
Останній кадр з головним складом!
- Прокляття! - Це їхня остання сцена!
Думаєш, та пачка грошей – за крадіжку бобіни?
Простежимо за нею й знайдемо плівку.
Здуріти! Зак учора виклав оце фото.
Глянь на того типа. Він стояв тоді біля бусика.
Обличчя не видно,
але в нього на зап'ясті величезне тату.
Сімка в полум'ї.
І що?
Це ж підказка!
Яка ще підказка? Це значно підозріліше!
Подумаєш, тип з тату на майданчику.
Покажи когось на майданчику без тату. Оце буде підозріло.
Чорт. Головний склад уже відзнявся.
Другий склад їде до знака Голлівуду.
Там буде остання сцена.
Доведеться повідомити про пропажу.
І мене звинуватять у знищенні носія.
Ми стежимо за Евелін, а я все думаю,
в яку заплутану пригоду я влип.
Чорт. Мати дзвонить.
- Алло, мамо! - Синку.
- Я дзвоню привітатися. - Так. Привіт!
- Ти зайнятий? - Я ще на роботі.
- А, ясно. - Пізніше поговоримо.
- Люблю тебе. - І я тебе. Па-па.
Це все дуже підозріло.
Що підозріло? Вона в ресторані.
- Їсть часниковий хліб. - Це й підозріло.
А знаєш, що підозріліше? Що для тебе це не підозріло.
От що підозріло.
- Ти здурів. - Чорт!
- Он вона! - Добре.
- З якимось типом. - Він з тату?
- Вона віддала йому гроші! - Чорну плату!
А він їй – коробку!
- Це бобіна! Їдь, їдь! - Це кіноплівка.
- Капець. Вона їде. - Вона їде!
Ми переслідуємо по Голлівуду Евелін,
а нас переслідує цокання годинника.
Коли годинник проб'є північ, плівку буде назавжди втрачено.
- Знайшов час. - Не знав, що можна тільки тобі.
Так і є.
Евелін зайшла туди, в «Шато Мармон». За нею.
Їдь, їдь.
- Евелін онде. - Так.
- Щось хотіли? - Так.
Я швиденько перехоплю чарку-дві.
- Метт Ремік. Дякую. - Тут приватне свято.
Тим, хто не в списку, не можна.
Я так не роблю, але я голова Continental Studios Метт Ремік.
- І часто тут буваю. - На жаль, нічим не поможу.
А тепер попрошу вас піти.
Я зніму на ніч номер. Так можна?
Шкода. Вільних номерів нема.
Ясно. Дякую.
Що за нафік?
Це ж Закарі Ефрон.
А що тут забув Зак Ефрон?
Це збіг. Він уже відзнявся. Ночує тут.
Це вже більше ніж підозріло.
Він тут, Евелін тут, плівка там!
Треба проникнути. Знайти плівку.
- У нас одна година. - Спинись!
Час вийшов, нічого робити не будемо.
Ми не поліземо в готель.
Ми навіть не знаємо, чи плівка там.
- Я додому. - Що?
Викличу таксі. Пробач.
Ми зробили все можливе. Марно.
Знаю, ти любиш кіноплівки. Але вони вже віджили своє.
Співчуваю, Метт.
Прокляття.
Гей, Метт.
ВІЯЛОВЕ ВИМКНЕННЯ КАМЕРА
Дякую, що підвіз. Ставлю п'ять зірок.
От зараза.
Сел.
Сел мені збрехав.
Боже. Він заодно з Заком та Евелін.
От паскуда!
«ШАТО МАРМОН»
Дві пасти болоньєзе.
Це треба віднести в номер Зака Ефрона.
Не знаєш, який у нього?
- Шістдесят четвертий. - Супер. Дякую.
Я приніс пасту Заку Ефрону.
- Ах ти ж гад! Я так і знав! - Ні.
Ви з Заком змовилися принизити мене?
Ти мені заздриш? Заздриш?
Що?
Ви вдяглися офіціантом?
Щоб пробратися на прощальне свято?
Ви під прикриттям?
Що за чортівня?
Прощальне свято?
Ви зажали гроші на свято, тому я вирішив організувати його потай.
Тому й поводився так дивно?
Так. А що мені лишалося?
Ми не хотіли, щоб ви дізналися про свято,
бо всі на вас гніваються.
Вас ніхто не любить.
І ми не хотіли, щоб дізналася Олівія,
бо вона всіх дістала.
З нею не хочуть тусити.
- І ти весь час про це знав? - Ні, ні.
- Він сказав на стоянці, і я... - Чому ти мені збрехав?
Бо я його попросив. Його всі люблять.
Не він же зажав гроші на свято.
А ви. Але нехай.
Якщо вже ви тут, то лишайтеся. Не біда.
Там був конверт з грошима.
Ко... Ми стежили за Евелін.
Була коробка. Вона купила коробку.
Оту коробку?
Так! Це та сама коробка.
Кепки. Для команди. За які теж заплатив я.
Ні, вам не дам.
Ну добре, нате.
Розслабтесь. Ви такий пригнічений.
А що, ви думали, в коробці?
Зникла кіноплівка.
А кіноплівка зникла?
- Так. - Тому ми й тут.
- Так. - А з якої сцени?
З перестрілки на сонячній електростанції.
Серйозно? Ой чорт.
Чорт, чорт.
Це ж був найтяжчий день. Справжній кошмар.
Олівія забракувала всі сцени, крім сцени з нею, вона була незрівнянна.
Просто шикарна, варта нагороди.
- Капець. Вона осатаніє. - Так.
Цей фільм всі соки з мене вижав.
Я фізично не зможу перезняти сцени,
надіюся, ви знайдете плівку, інакше вам гаплик.
Невже ти справді подумав, що я змовився проти тебе, щоб тебе принизити?
Якщо чесно, то так, подумав.
Як же так?
Я ж твій друг.
З тобою щось коїться. Ти мене взагалі не слухаєш.
Викидаєш мільйони доларів на ретроавтомобілі
і фарбуєш волосся. Ще й не в тон бороді.
Що з тобою?
Я згоден з кожним твоїм словом.
Це все через цю роботу.
Увесь мозок мені зламала.
Вона значно тяжча, ніж я собі уявляв.
Мені дуже самотньо.
Усім від мене щось треба, а я не можу цього дати.
І через це не знаю, кому можу довіряти.
Навіть ти мені збрехав.
Збрехав, і мені соромно.
Зак мене попросив і подивився на мене своїми блакитними очима.
Він такий красень, а я слабак.
Мені дуже соромно, що я тобі збрехав.
А мені соромно, що я тебе ігнорував і поводився як псих.
Я тебе люблю, бос. Дай обніму.
Люблю тебе.
Мартіні.
Другий склад Олівії от-от закінчить зйомки.
- І справді мартіні. - Глянь, яка краса.
А що це, дорогенька?
Французька горілка.
Це голландська.
Твій хист лякає.
Якби ж його монетизувати.
Я й досі бішуся,
що не можу визначити, чим тоді пахло від Олівії.
Мене це до сказу доводить.
Боже мій.
Покидьок.
Це був ти. Ти це зробив.
Що зробив? Про що ви?
Ти вкрав зниклу бобіну.
Зловмисник мав таке саме татуювання.
- Отаке. Так. - Отаке татуювання?
- Так. Розказуй. - Воно несправжнє.
Такі у всіх акторів «Вершників з сьомої вулиці».
Агов, вершники. Покажіть їм татухи.
- Це несправжні? - Так.
Ми знімали ту сцену вчора.
Тату тримається кілька днів, якщо не відтерти медичним спиртом.
До мене дійшло.
- Медичний спирт. - Що?
То була не горілка й не джин.
Від неї несло медичним спиртом.
Олівія мала епізодичну роль.
У «Вершниках з сьомої вулиці». І в неї було тату.
А коли Зак виклав те фото, вона його відтерла.
От чому від неї несло медичним спиртом.
От і розгадка.
Зак сказав, вона забракувала сцену з перестрілкою.
Кажу тобі, вона сама й украла й знищила плівку, щоб перезняти сцену
і щоб ніхто не дізнався про її прокол.
Вони ще знімають. Якщо поспішити, встигнемо.
Їдьмо надеремо їй дупу.
Бум. Отам. Он вона, всіма командує.
Можемо посунути звукоцех? Заберіть з дороги звукоцех, бо я...
Ви прямо в мене перед очима, а я хочу все бачити.
Як у чистому...
Зачекайте. Треба з ними поговорити. Одну секунду. Вибачте.
- Вибачте. - Що таке?
Є новини?
- Є. - Так?
- Ви з'ясували? - Так.
- Знайшли плівку? - Так.
- Добре. - То була ти.
Плівку вкрала ти.
- Що? - Так.
- Ти жартуєш? - Ні.
Я... Ти... Нащо мені красти власну плівку?
Я скажу нащо: ти забракувала сцену з перестрілкою.
Нам сказав Зак Ефрон.
Тому від тебе тхнуло медичним спиртом.
Ти відтерла тату,
коли він виклав фото, де ти біля операторського буса.
- Попалася, мала. - Що ти таке кажеш?
Плівка в тебе? Вона в сумці?
Руки геть!
А знаєте що?
«Добрі митці позичають, а великі – крадуть».
- Боже. Брехуха! - Не підходьте!
- Ану прийміть руки. - Гей.
То був найважливіший день зйомок,
але я в процесі усвідомила, що сцена слабенька.
Ефрон мав тримати кулемет,
а не тупий дробовичок.
Це було б куди крутіше.
Як в «Обличчі зі шрамом».
Але ти такий скнара, я знала, що ти не погодишся на перезйомку,
тому й не лишила тобі вибору.
Олівіє, ми ж іще не бачили, що на плівці.
- Може, сцена епічна. - Чудова.
Так і є. Отож-бо й воно.
Ви скажете, що вона вдала, а вдала значить недостатньо добра.
Тоді чому ти її тримаєш у себе?
Чому вона й досі в тебе?
Моя епізодична роль.
Це найкраща моя гра за всю кар'єру.
Я сама себе перевершила. Не знаю...
Я спрямувала всю злість того дня у свій персонаж
і божественно його зіграла.
Я хотіла потайки вирізати для перезйомки свій великий план, але...
видно, його теж доведеться перезняти.
- Ні! Не роби так! - Не смій!
- Я мушу! - Не мусиш!
- Іди сюди! Ану сюди! - Я мушу!
Іди сюди!
Ні, я мушу!
Метт, ах ти ж шмат лайна.
Чорт! Прокляття!
Ні!
- Ні! Не підходь. - Повернися.
Зупиніть її!
Я за нею не вженуся. Чорт.
- Гей! - Ні!
- Перестань! - Віддай плівку.
Вона в мене! Вона...
Раз-перетак!
Олівіє? Що тут...
Ні.
Ти живий?
Дожени її, Метт.
- Ні! Ні! - Стій! Послухай!
Можеш перезняти сцену. Відділ маркетингу все оплатить.
Буде тобі кулемет, клянуся, тільки віддай плівку.
Я тобі не вірю, Метт. Ти зараз що завгодно скажеш.
Я не дам тобі зіпсувати свій шедевр.
Забудь про нього, Олівіє.
Це ж «Китайський квартал».
Передертий «Китайський квартал».
Та пішов ти, Метт.
Ні!
Олівія знищила плівку,
проте, слава богу, сам фільм житиме.
Ми не повідомили про пропажу.
Натомість я продав Заку Ефрону «корветт» за два мільйони доларів
і заплатив за перезйомки з власної кишені.
Режисер отримала, що хотіла, бо в цьому місті умови диктують вони.
Класичний голлівудський фінал.
Цікавий, правда?
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова