Jag ser så fram emot filmen.
Sjukt att vi först ser den när den i princip redan är klar.
Så är det med final cut-regissörer som Ron Howard.
Vinner man två Oscars och gör en film som håvar in miljarder,
- så får man göra som man vill. - Skönt att slippa ge feedback då.
Vi behöver inte det. Filmen kommer vara perfekt.
Jag älskar Ron Howard. A Beautiful Mind.
Otroligt att Paul Bettany var inbillad. Där snackar vi om vändning!
Ja, superbra vändning.
Okej, gänget! Nu fan kör vi!
Så jävla taggad. Ronald Howards filmer är för sköna.
Och en actionfilm?
Vi har Anthony Mackie.
- Han lockar in ungdomarna. - Jag är galen i honom.
Och så har vi Dave Franco. Han får tjejerna våta och kåta.
Säg inte sånt.
Kan vi släcka nån gång? Jag har möte med D'Amelios sen.
- Nu kör vi! - Vår bästa tid är nu!
- Kör! - Försiktigt.
- Jag vet inte vart du vill. - Vart som helst! Kör!
- Du behöver inte skrika. - Kör bara!
Din jävla... Shit!
- Kör då! - Jag...
Hitta den jävla taxin.
- Ja! Seriöst? - Snyggt, Ron!
- Så börjar man en film! - Inte så illa.
EFTER 30 MINUTER
- Dra bara ut kulan. - Glöm det.
- Jag ger dig 10 000 dollar. - Jag kan vänta tills du dör och ta allt.
Jag fan dödar dig då!
- Snälla, hjälp! - Okej då!
- Jag går över gatan och hämtar matpinnar. - Köp lite räkor också. Jag är utsvulten.
Glöm inte lyckokakorna!
Den är mycket roligare än jag trodde.
Den är fan grym.
EFTER EN TIMME
Du och jag är inte så olika.
Vi hade människor vi älskade.
Människor vi svek.
Människor vi förlorade.
Men det är inte över.
Bara för att vi gjorde nåt dåligt...
...betyder det inte att vi inte kan göra gott.
EFTER TVÅ TIMMAR
Ut ur bilen!
Ingen utväg!
Tänk inte ens tanken!
Åt helvete med det.
Du skojar!
- Vilket slut! - Vad såg vi just?
Helt otroligt. Ett av de bästa sluten jag sett.
- Jag är mållös. - Vänta, det kommer mera.
- Det är bara en tag. - Bara ett litet PS.
Grabben från fotot.
EFTER TVÅ TIMMAR OCH 45 MINUTER
- Äntligen slut! - Vad fan var det där?
Den är verkligen lång, men många filmer är det nuförtiden.
Senaste Marvel-filmen jag såg var tre timmar.
Det här var ingen tretimmars superhjältefilm.
Vad fan var poängen med motellsekvensen?
Inga monster, slagsmål eller Deadpools. Bara folk som glodde på varann.
Den är för lång. Bara en dåre skulle tro att nån vill se den.
Det här gör mitt jobb omöjligt. Ingen kommer tala gott om filmen.
- Var det final cut? - Ron petar fortfarande på några detaljer.
Då kan du säga åt honom att klippa bort den oändliga motellsekvensen.
Varför beter du dig så skumt?
- Är du en dåre? - Nej.
- Jag tycker att motellsekvensen sög. - Då så.
Ron har möte med PR klockan ett. Jag ska bara visa några posteridéer.
Säg det till honom då.
Innan vi börjar slänga ur oss feedback borde vi se till att den är befogad.
Nu när jag tänker på det är kanske inte motellsekvensen så dålig.
- Den är dålig. - Hemsk. Utan den är filmen perfekt.
Kanske vi bara inte fattar. Ron är en tankeväckande filmskapare.
Så grabben är Anthony Mackies karaktärs döda son,
så det är en visuell metafor för... hans döda son?
Nej, det är en drömsekvens.
- Grabben var ett spöke. - Ett spöke?
Vi kan inte ens enas om vad det var. Det betyder att filmen är skit.
Du verkar ha bra koll på läget, så kanske du borde ge Ron feedbacken?
Åh, så fan heller, bitch!
En regissör skiter väl i feedback från PR.
Vad är problemet? Är inte Ron Howard snällast i Hollywood?
Det är det som är grejen. Han är känd för sin ödmjukhet.
Men jag har hört från typ källor att han är en hämndlysten skitgubbe.
- Ron Howard? Var har du hört det? - Det är bara vad jag hört.
- Åh, blir han elak ibland? - Han blir elak.
- Vad är problemet? - Jag har inget.
Du ger folk brutal feedback hela tiden. Vanligtvis till folk som hatar dig.
Men Ron Howard verkar gilla dig.
Och jag vill hålla det så.
- Men jag ger honom feedbacken, okej? - Han kommer klockan ett.
Okej. Jag gör det då.
Ron Howard är i lobbyn.
Fan. Han är en kvart tidig.
- Borde jag be honom gå? - Nej, jag kommer strax.
Ron!
- Hej. - Kul att ses.
Jag ville bara säga att vi älskade filmen.
Den är så bra. Vi har sån tur som har dig.
- Tack, snälla. - Så lite så.
Jag har visat den för folk och fått väldigt bra feedback.
Toppen. Jag älskar feedback.
- Bara den är bra. - Exakt. Bra feedback.
- Det är den bästa feedbacken. - Klart som fan.
Så vadå? Har du nån feedback?
Ja. Det har jag faktiskt.
Och den är...
...att du äger.
Det är min feedback.
- Den tar jag gärna. - Den ger jag gärna. Härligt.
Jag måste rusa, men vi ses på mötet.
- Jag måste ringa nån ändå. - Toppen! Ses då.
Oj, förlåt.
- Hur gick det? - Bra.
Bra?
- Vad hände? - Vi pratade. Det gick bra.
- Hur gick det? - Det gick... gött mos.
- Gött mos? - Vad betyder det?
Att vi pratade och det gick bra.
- Du sa inget, eller hur? - Visst sa du väl nåt?
Den här fegisen? Han sa inte ett skit.
- Jag avstod från feedbacken. - Där kom det.
Det kändes oklokt att göra.
- Varför? - För att jag är känd som
den mest talangvänliga studiochefen i Hollywood.
Jag ansåg att det inte var värt att riskera det ryktet.
- Vad pratar du om? - Du har inget sånt rykte.
Det är ditt jobb att göra det här. Den här filmen måste gå hem.
Jag kan inte sälja den här... oändliga pisstorien.
Ni verkar inte förstå att jag har växt som ledare.
Man skickar inte ut sin general till fronten för att dö.
Det strategiskt smarta beslutet vore att skicka överflödig kanonföda.
Sal får göra det.
Jag är inte kanonföda. Ät min röv!
Jag kan inte göra det!
- Jag sov under motellsekvensen. - Du messade. Messar du i sömnen?
Ja, jag sover faktiskt så.
Jag gör det väl då! Jag gör det.
Till skillnad från er är jag ingen fegis.
Jag skiter i om Ron Howard gillar mig. Jag vill bara göra underhållande filmer.
Vi försöker inte förstöra hans liv. Vi försöker rädda honom från sig själv.
Ja, pang på rödbetan!
Jag älskar det du säger. Det känns validerande som din mentor.
Jag är stolt över dig.
Så här gör vi. Jag presenterar dig, och du säger att motellskiten suger.
- Okej. - Du fixar det.
Nu får du visa vad du går för. Det ska bli kul att se.
Helvete.
- Vad gör han här? - Det ändrar ingenting.
- Jag kan inte. Han är min favoritskådis. - Hallå! Hur är läget?
- Läget? - Förväntade mig inte att se dig här.
Jag producerade filmen, så jag ville spana in postrarna.
Härligt. Du är så bra i filmen.
Inte min förtjänst. Ron Howard är en grym jävel.
Skriv det på postern!
Vad oartig jag är. Det här är en av våra nya direktörer.
En sann cinefil. Quinn Hackett.
Hej, mr Mackie.
Jag gillar verkligen det du gör.
Jag gillar också cinefili.
Åh, jag gillar cinefili! Herregud. Wow.
- Quinn såg faktiskt filmen. - Vad kul.
- Vad tyckte du? - Du...
Du är så bra i den.
Tack.
Ditt skådespeleri är bara wow. Så bra.
- Tack igen. - Så lite så. Visst. För all del.
- Var det allt? - Ja.
- Var det inget mer du ville säga
Alltså, bara en liten grej.
Det är inget stort. Det är bara det att...
Hurt Locker var så bra. Ett otroligt stycke film.
Ja, alltså... Visst var den bra. Den är fantastisk.
Näst bästa filmen jag gjort.
Det fanns en sak till vi ville säga om filmen.
Jaha? Vad är det?
- Alltså... - Varning, varning, varning!
- Genivarning! - Patty, hej.
Grattis till din nya deal. Var sitter du nu?
Jag gör om kontoren i Lieberman-bungalowen.
De finaste vi har.
Vad kul. Fick du blommorna? Allium.
- Jag kommer ihåg sånt. - Bra minne.
Tack för att du skickade din film.
Tack själv för att du gav den grönt ljus.
Filmen är storslagen.
Och du, min herre.
Ditt djupaste och mest komplexa uppträdande hittills.
Jag är bara glad över att få vara en del av hans vision.
- Och motellsekvensen. - Vi borde prata...
Så originell och modig.
- Jag fattar den nu. Tack. - Tack. Vad roligt.
Vad modigt att dela nåt så personligt.
Om de gav ut tapperhetsmedaljer för film, så skulle du ha en skattkista full.
Tack. Jag tänkte på det, och jag bestämde att det var dags att få ut det.
Du gav det tid.
- Du öppnade upp det och gav det ande. - Och fick mig att tappa andan.
Så tack för det.
Ursäkta att jag avbryter. PR är redo för er.
Jag låter er gå då. Ni är i goda händer med Matty.
Inte lika mjuka som mina.
Då så. Jag kan känna lukten av era Oscars!
Ta fram finkostymerna!
Jag ska bara ta nåt med Patty snabbt. Hämta lite snacks åt dem.
Hämta hela vagnen!
Yo, vi måste prata om motellsekvensen.
Så vacker. Rörande. Storslagen.
Fast alldeles för lång.
Jag borrade nästan hål i skallen för att slippa känna tidens gång.
Den tog aldrig slut!
Varför sa du att du gillade den?
Jag är på egen hand nu. Jag måste fjäska, som alla andra producenter.
- Jobbet är en spark i äggstockarna. - Jag måste be honom klippa bort den.
- Försök inte. Den är så personlig. - Han sa aldrig att den var personlig.
För att han inte vill prata om det.
Vad betyder den då?
Grabben på motellet representerar Rons kusin
- som dog när de var små. - Allvarligt?
Sekvensen handlar om hur Ron släpper taget och går vidare.
- Det är värsta tänkbara scenario. - Nej, ett syskon vore värre.
Jag har ett manus om ett australiskt schacklag.
- Kan du läsa det? - Kan du be Ron klippa bort den?
Skojar du? Nej.
Jag jobbar inte på filmen. Det är ditt problem, chefen.
Men om den är så personlig, varför är den så jävla tråkig?
Det är helt galet.
Han är galen. Han är konstnär. Det här vet du ju.
De skriver in sig själva i sina verk och ger dem mening,
även om ingen annan kan se det.
Sly Stallone trodde att Demolition Man var en allegori
om maskulinitet och modernism i en strid.
Var den det?
Nej. Det var en 150 minuter lång reklam för Taco Bell.
Men fick hans vanföreställningar honom in i sin löjliga polisuniform varje dag?
Jajamän.
Manuset heter Check Mate. Du har den på lådan.
Tack, Patty.
Hej! En sekund bara.
Följ med här. Kom igen. Kom då!
Tydligen är motellsekvensen baserad på Ron Howards döda kusin.
Nån metafor för att släppa taget, så vi kan inte klippa bort den.
Hans döda kusin, på riktigt?
Ja, en livslevande död familjemedlem.
Bakgrundshistorien gör faktiskt sekvensen fantastisk.
Det här hjälper inte det minsta!
Han borde inte tynga tittarna med sin katharsis.
Gå i terapi och bespara oss 45 minuter speltid.
Ni vet när vi gjorde Pre-Nup och den hade ett tråkigt skilsmässotal?
Jag fick Jay Roach att klippa bort det för att jag gick igenom ett uppbrott då.
Om nån av oss hade en död kusin,
så kan vi få Ron att förstå att man inte hedrar sin döda kusin så här.
Snälla, säg att nån här har en död kusin.
- Inte jag. - Nej.
Sal? Säkert att du inte har en död kusin?
Jag har en kusin i fängelse i Japan, men...
Men Sal, är du säker på att du inte har en död kusin?
- Dra käpprätt åt helvete. - Vad är problemet?
Jag tänker inte låtsas ha en död kusin för att ge honom din feedback.
Känns det så omoraliskt?
- Jag är en moralisk mänska. - Jättemoralisk. Albuquerque, då?
- Eller japanska badhuset? - New Orleans, då?
- Vi pratar inte om det! - Nu gör vi det!
Saliv! Det flyger ju saliv! För helvete.
- Vad är det med dig? Ge honom feedbacken. - Jag vill inte!
Titta bara.
Du ser ut som min son när jag kom på honom med porr.
Japp, exakt så.
Jag vill inte ge honom feedbacken, och jag ville inte berätta varför,
men jag måste väl då.
2001 var jag helt ny här och blev inbjuden
till en screening av A Beautiful Mind.
Efteråt sitter alla och ger feedback.
Så jag räcker upp handen och delar med mig av en tanke.
Vad var din tanke?
Jag föreslog att det kanske vore roligt
om tittarna visste att Bettanys karaktär var inbillad hela filmen igenom.
- Du trodde det var roligt? - Det är hela vändningen.
- Jag fattar! Det var dumt! - Du borde ha fått sparken!
Det var oskyldigt. Men sen roastade Ron mig efteråt.
Han flår mig levande inför alla där.
"Vilken dum jävla idé, din jubelidiot. Hur vågar du föreslå nåt så korkat?"
- Kallade Ron Howard dig korkad? - Rakt i ansiktet!
Mina favoritfilmskapare är där, och de bara älskar det.
De flabbar arslet av sig. Ron är grymt rolig.
Steven Soderbergh slår sig på benet.
Joel Coen skrattar skiten ur sig.
Det var det värsta ögonblicket i mitt yrkesliv.
Och eftersom jag inte har ett riktigt liv, så är det mitt livs värsta ögonblick.
Vet han om att det var du?
Det är det som är grejen.
Ron har inte hajat att det var jag.
Han verkar gilla och respektera mig nu, och jag vill hålla det så.
Så jag tänker inte säga nåt. Jag kan bara inte.
Punkt slut. Jag beklagar, Sal.
Nej.
Tyvärr. Jag vägrar.
- Men de verkar gilla den. - Sal Saperstein, produktionsansvarig.
Jag ville bara gratulera er till filmen. Den är så bra.
Tack.
Den var upplyftande. Det har varit en tuff månad.
- Jaså? Vad tråkigt. - Ja, det har...
Det har varit tufft.
Det var ju synd.
Tack.
Det har varit tungt.
Mest på grund av min kusins plötsliga frånfälle.
Ron-aldo-o.
Ronaldo Saperstein.
Du vet, ibland kan en kusin kännas som ett syskon.
Jag håller fullständigt med. Så var det mellan mig och Ronaldo.
Han var min brorsa från en annan morsa.
Som var min mors syster.
Det är ju förfärligt. Jag är ledsen att du måste genomgå det.
- Tack. - Om jag ska vara ärlig...
Du vet sekvensen på motellet?
- Den, ja. - Den är en hyllning till min döda kusin.
- Nähä. - Jo. Så...
Tack för att du kom förbi.
Eftersom vi båda har döda kusiner, och av ingen annan anledning än det,
känns det okej för mig att säga att hela motellsekvensen är alldeles för...
Intensiv. Den är för intensiv.
Det är hela poängen.
Jag vill att tittarna ska känna sig obekväma då.
Den ska slå dem hårt.
Och det gör den.
Den sticker ut från resten av filmen.
- Stilmässigt. - Och återigen...
- Det är poängen. - Är det?
Självklart.
Jag vill att folk ska tänka på sekvensen.
Nej, jag vill att de ska ifrågasätta den.
Och det gör vi.
För att min kusin...
Min kusin betydde hela världen för mig.
Han...
Han lärde mig att vara man.
- Såja. - Mannen jag är idag.
Vackert.
Om filmen hedrar honom på minsta lilla sätt...
...kanske jag äntligen kan lägga den delen av mitt liv bakom mig.
Och bara... gå vidare.
Kom här.
- Tack. - Stora killen.
Jag är så stolt.
Kan jag också få en?
Kom, Saul.
Jag heter Sal.
Jag är så jävla ledsen, Ron.
- Vi klipper inte bort sekvensen. - Gråter du? Vad hände?
När ens kusin dör måste man hedra dem.
Jag förstår det, men du har ingen död kusin, ditt psyko!
Jag vet! Men det kändes som jag hade det. Jag förstår det nu!
Fan vad vi är svaga för kändisar!
Nej, ni två är svaga.
Mr Mackie, hej.
- Ursäkta att jag stör. Har ni tid? - Absolut.
Jag är ledsen, Sam.
- Sal. - Skit samma.
Jag vet att motellsekvensen rörde dig.
Och jag vet att ni älskar den.
- Du är så bra i den. - Jag vet. Håll käft.
Den suger hästballe.
- Det är vad vi tycker! - Hästpung.
Vad pratar du om? Du satt just och grät om din döda kusin!
- Jag har ingen. - Varför sa du det då?
- Han sa åt mig! - Vad i helvete?
Så här är det...
Vi älskar filmen. Den kan bli en klassiker.
Och ja, vi tycker att sekvensen förstör filmen.
- Jag trodde du gillade den! - Nej! Aldrig!
Jag gillade den inte i manuset, eller när vi filmade den, eller i filmen.
Jag väntade på att du som studiochef skulle be honom klippa bort den.
Så gå in dit och säg åt honom!
- Vill inte. - Det är ditt enda jobb.
Nej, jag har många uppgifter här.
Så fan heller! Dra på dig pungkulorna och gör det!
- Du står som producent. Gör det själv. - Det är inte producentens jobb.
- Det är det visst. - Det är ditt jobb.
Du gör skitfilmer! Jag försöker rädda din karriär.
- Hjälp mig hjälpa dig. - Okej!
Du vill inte göra det. Jag vill inte göra det.
De här ljushuvudena klarar inte av det.
Tack som fan. Bra jobbat.
Så tänk om vi struntar i feedbacken?
Ron älskar sekvensen. Den betyder mycket för honom.
Visst, filmen blir lite luddig.
Den blir längre och tråkigare än vi hade önskat,
men vi är inte körda bara för det.
Det finns många långa, tråkiga filmer som gör succé på bio.
Hallå, gänget. Jag har senaste skvallret om den här skit...
Herre min gud. Anthony Mackie.
Filmen är ett mästerverk. Ändra inte nåt.
- Han hatar också motellsekvensen. - Den suger!
Respekt, mannen.
Tacka fan för det.
Biorelationer såg precis speltiden.
Den drar ner antalet visningar med två om dagen.
Bioägare vill inte ha mastodontfilmer om de inte har slängkappor eller aliens.
Det sänker intäkterna med 15 procent.
- Griffin kommer mörda oss. - Jag kommer mörda nån. Jag får provision.
Du måste ge honom feedbacken. Du måste!
Mötet börjar nu.
Jag älskar Ron Howard.
Han inspirerade mig till att göra film. Föräldraskap, Splash, Apollo 13.
Jag vill inte att han hatar mig. Jag kan inte gå igenom det igen.
Men herregud. Vem fan bryr sig om Ron Howard hatar dig?
Han kommer kyssa din pung om filmen gör succé.
Det är allt som räknas för dem.
- Inget illa menat. - Det är sant.
Ge honom bara feedbacken.
Du måste göra det.
- Du måste. - Okej. Jag gör det väl.
Jag säger åt honom efter mötet.
Men du måste backa upp mig. Han respekterar dig.
- Du måste vara där. - Jag ska.
Jag står helback på dig. Skit samma, för nu fan kör vi.
Toppen. Tack.
Det här mötet kommer sparka röv.
Alphabet City har fått upp oss i varv. Ursäkta ordvitsen.
Vi tror att den kan gå fett bra på bio och sticka ut från mängden.
- Vi är hajpade över att visa några idéer. - Det är därför vi är här, så kör igång.
Jag älskar din entusiasm. Här är den första.
Här älskar vi hur vackra hans ögon är.
De trollbinder en med det vackra ljuset i bakgrunden.
Väldigt klassisk.
Den visar upp fotot.
- Ganska bra. - Den är fin.
Den här är seriöst fett tung.
New York. The Big Apple som det brukade vara.
Den är hård. Den har en skyline.
Frihetsgudinnan. Och dessutom...
Glöm aldrig.
Vad tycks?
- Båda är väldigt gångbara. - Tack.
Men jag har en idé som jag tror skulle bli väldigt häftig.
- Få höra. - Okej. Alltså...
Motellsekvensen.
Den är speciell.
Många har sagt att den sticker ut.
Postern kanske kan vara Anthony och grabben utanför motellet?
Anthony?
Jag älskar det!
Vad roligt.
Det är därför man vill ha skådespelare som också producerar.
- De fattar verkligen materialet. - Visst gör de.
Så, vi gillar det alltså?
Några tankar om det?
Matt, du hade väl nån tanke om det här?
Jaså?
Har du några tankar?
Jag har inga tankar.
Jag hade bara en liten idé. Jag tänkte be dig stanna kvar efter mötet.
Du...
Har du feedback till mig?
Ingen feedback. Snarare en idé.
Har du feedback till mig som den du hade om A Beautiful Mind?
Minns du det?
Ja. Hur glömmer man nåt sånt?
Det är inpräntat i min hjärna.
Det är en så bra historia.
Jag vet att vi sitter i möte, men vem vill höra en rolig historia?
Kom igen.
Alla älskar historier om sin chef.
Nja, vi har saker att göra här.
Det här var för länge sen.
Jag var precis klar med A Beautiful Mind, så det var runt 2001.
Vi hade en screening för nära och kära.
Jättepositiva reaktioner. Alla älskar den.
Förutom en kille.
En ung, pytteliten Matt Remick.
Matt räcker upp handen och föreslår faktiskt,
inför alla, Soderbergh, bröderna Coen...
Han föreslår att vi filmen igenom borde berätta för tittarna
att Paul Bettanys karaktär var inbillad.
- Varför, Matt? - Seriöst?
Han vill att jag tar vändningen i filmen...
Nej, nej, nej.
Hela konceptet med filmen och bara ger bort det.
Bara spoilar sönder den totalt.
Vad korkat.
Det var helt klart den sämsta feedbacken jag nånsin fått.
Så...
Låt mig fråga dig nåt, Matt.
Såg du De misstänkta och tyckte att de borde visa Keyser Söze i telefon
när han skrattar åt polisen?
Eller studsade du över till M. Night Shyamalan
och sa att han borde låta ett av spökena säga...
"När kommer Bruce inse att han är död?"
Jag vet!
I Fight Club vore det kul att veta att Tyler Durden var inbillad från början.
- Vad fan är det med dig? - Förlåt, men det är skitkul.
Alltså, vad fan tänkte du med?
Vilken klassiker.
Vill du ha min feedback?
Jag ska ge dig den.
Du gjorde en bra film som du förstör med din självupptagna motellskit.
Dra åt helvete.
Min kusin dog.
Din jävla skitkorv i kostym!
Din döda kusin förtjänar bättre än att bli hedrad i en skittråkig film.
Nu lyssnar du på mig.
För jag kommer aldrig nånsin...
- Din hjärndöda idiot! - Ät skit, din flintskalliga kuk!
Vill du prata med mig? Hämta Patty!
Patty har en hjärna. Du har ingenting!
Jag vet inte vad du gör här. Titta inte ens på mig!
Det var som fan.
- Hallå? - Hej, det är Ron Howard.
Jag ville bara be om ursäkt.
Jag borde inte ha hånat dig sådär.
Jag tror jag blev så arg för att jag visste du hade rätt.
Inte om A Beautiful Mind. Det var dunderkorkat.
- Visst. - Men motellsekvensen...
Den hör inte hemma i filmen. Jag berättade det precis för Anthony.
- Han var förtvivlad. - Tror jag nog det.
Men han fattar.
Tack för att du ringde. Jag uppskattar det verkligen.
Det är bara nån känslomässig skit jag måste komma över.
- Jag får inte låta det påverka jobbet. - Jag håller helt med.
Jag borde ha sagt det redan i morse.
Jag lät mina hjärnspöken komma i vägen. Det var fel av mig.
Jag borde inte ha sagt nåt om din kusin
eller kallat dig för en hårlös kuk eller vad jag nu sa.
Jag är ledsen.
Så du godtar min ursäkt för förolämpningarna och kepskastandet,
- och jag godtar din. - Perfekt.
Och om du ger dig på mig igen, så kommer jag fan döda dig.
Undertexter: Borgir Ahlström