"SPOROČILO"
Ogleda tega filma se strašansko veselim.
Zelo čudno je, da je praktično že končan pred prvim ogledom.
To se zgodi, ko o končni različici odloča režiser kova Rona Howarda.
Po dveh oskarjih in filmu, ki je prinesel milijarde,
- imaš proste roke. - Obožujem take oglede.
- Ne bo mi treba kritizirati. - Itak, da ne. Film bo popoln.
- Ron Howard je car. Čudoviti um. - O ja.
Ko ugotoviš, da Paul Bettany ni resničen? Bomba. Jebeš M. Nighta Shyamalana.
Ja, res dober preobrat.
Dobro, frendi, začnimo!
Komaj čakam. Filmi Ronalda Howarda so zakon.
In še akcijski je, jebela.
Imamo Anthonyja Mackieja. Pritegnil bo hipsterje.
Obsedena sem z njim. In tudi Dava Franca imamo.
- Češplje bodo čisto žmohtne. - Ne govori tako, prosim.
Lahko že zatemnimo luči? Z D'Ameliosom se dobim.
- Dajmo! - Čas je za užitek.
Začnimo.
FILM RONA HOWARDA
- Pelji! - Hej, počasi.
- Kam pa? - Kamorkoli. Samo spelji, mater!
- Ni vam treba vpiti. - Samo vozi!
- Jeb... Sranje. - Pizda!
- Odpelji že! - Ne!
Sranje.
Spelji!
O, drek!
- Sranje! - Sranje!
Poiščite ta taksi.
- To! Noro. - Ron, bravo!
Tako začneš film.
- Ja. - Zakon, mater.
V redu.
PO POL URE FILMA
- Izvleci mi kroglo iz trebuha. - Ne.
Deset jurjev ti dam!
Kreten. Lahko počakam, da umreš, in pobašem vse.
Ubil bi te!
- Pomagaj, prosim! - Prav.
- Samo v kitajca skočim po palčke. - Še kozice prinesi. Umiram od lakote.
Ne pozabi na piškote sreče!
Veliko duhovitejše je, kot sem mislil.
Ja. Mega je.
PO ENI URI
Nisva tako različna. Oba sva ljubila.
Razočarala.
Koga izgubila.
Ampak za naju ni konec.
Bila sva zlobna,
a še lahko narediva kaj dobrega.
PO DVEH URAH FILMA
Izstopi!
Nikamor ne moreš.
Niti pomisli ne na to.
Jebi ga.
To, mater!
- Kaj? - Ne.
- Kako nor konec! Odbito. - Ne me basat.
- Noro. - Oskarji!
- Najboljši Howardov film. - Tako dobrega konca pa še ne.
- Brez besed sem. - Čakajte. Ni še konec.
- Usedla se bom. - Noro.
Ja, to je kratek...
- Kratek P. S. - Postskriptum.
Ja.
Mulo s fotke je.
PO DVEH URAH IN TRI ČETRT
FILM RONA HOWARDA
Mater, končno je konec.
- Kaj je bilo to? - Ne vem.
- Res je dolg. - Ja!
Ampak zdaj so mnogi taki. Zadnji Marvelov film je bil dolg tri ure...
Marvelov? To ni bil triurni film o jebenem nadjunaku.
Prizor z motelom? Kaj, klinca, je bilo to?
Ni bilo pošasti, spopadov in Deadpoolov.
Samo ljudje, ki strmijo drug v drugega.
Ja, predolg je. Samo zblojenec misli, da bo to kdo gledal.
Imela bom nemogočo nalogo, ker bo uničil publiciteto.
To je končna različica?
Ne, Ron še spreminja malenkosti.
Super. Povej mu, naj izreže neprebavljivi prizor z motelom.
Ja, Ja.
- Zakaj si tako čuden? - Kaj?
- Se ti meša? - Ne. Prizor z motelom se mi zdi beden.
- Okej. - Ja.
Ron pride ob enih na sestanek zaradi trženja.
Pokazala mu bom zasnove plakatov. Pridi in mu povej.
Preden začnemo legendarne režiserje arbitrarno kritizirati,
se prepričajmo, ali so naše pripombe upravičene.
Mogoče motelski prizor vseeno ni tako zelo slab.
- Je slab. - Stari, porazen je.
- Brez njega bo film popoln. - Slab je.
Mogoče samo ne razumemo. Ron vse dobro premisli.
Mulo je mrtvi sin lika, ki ga igra Anthony Mackie.
Je vizualna prispodoba njegovega mrtvega sina?
Ne, očitno je, da gre za sanje.
- Duh je bil. - Duh?
- Mulo je duh. - Še o pomenu se ne strinjamo.
- Jasen znak, da je film za en drek. - Res je.
- To očitno obvladaš. - Tako je.
- Potem Ronu na sestanku povej ti. - Jok, miško.
Režiserji se poserjejo na mnenje tržnikov. Matt...
Kaj te muči? Ron Howard slovi kot največja dobričina v Hollywoodu.
Res slovi kot skromna dobričina.
Ampak viri so mi zaupali,
da je maščevalna rit.
- Ron? Kdo je to rekel? - To sem slišal. Nočem...
- To sem slišal, prav? - Včasih je zloben?
- Opie je zloben? - Včasih.
- Zakaj si tako čuden? - Saj nisem.
Ves čas kaj brezobzirno kritiziraš. Navadno tiste, ki te sovražijo.
Ronu Howardu pa si pri srcu.
- Rad bi, da tako ostane. - Stari.
Prav, povedal mu bom. Ja?
- Povedal mu bom. - Ob enih pride.
Prav, povedal mu bom ob enih.
Ron Howard je v avli.
Sranje. Četrt ure prezgoden je.
- Naj mu rečem, naj gre? - Ne, šel ga bom pozdravit.
Ron.
- O, zdravo. - Zdravo. Lepo te je videti.
Film nam je bil zelo všeč.
Sijajen je. Srečo imamo, da delaš z nami.
- Hvala. Zelo si prijazen. - Malenkost.
Veš, prikazujem ga različnim ljudem
in dobivam zelo spodbudne odzive.
Odlično. Odzive imam rad.
- Če so dobri. - Ja.
- To je najboljši odziv. - Mater, ja.
- Ja. - Ja.
Pa ti? Bi mi rad kaj povedal?
Ja, pa bi ti res.
Veš...
Car si.
To je moj odziv.
- Takšne rad poslušam. - Jaz pa povem. Ja, super. Mega. Ja.
Vrniti se moram gor. Se vidiva na sestanku.
- Itak moram telefonirati. - Kar. Takoj se vidiva.
Mater. Oprosti.
- Kako je šlo? - Zelo dobro.
Aja?
- Kaj je bilo? - Pogovorila sva se.
- Ej, kako je šlo? - Vse je, kot se šika.
Res?
- Ja. - Kaj to pomeni?
Da sva govorila in... Prijetno je bilo.
Nisi mu povedal.
- Si ga seznanil? - Povedal si, ne?
Ne, poglej ta mevžast ksiht. Nič ni zinil.
Ne bom mu sporočil jaz.
- Pa smo tam. - Zaboga.
To bi bilo nepreudarno.
- Kaj? Zakaj? - Najprijaznejši vodja studia sem.
Strateško se tega slovesa ne splača ogroziti.
- Saj ga nimaš. - O čem govoriš?
To je tvoja naloga. Film mora biti donosen.
Tega neskončnega uspavala ne morem prodajati. Dobra sem.
Ne razumete, da sem se razvil tudi kot vodja.
Generala se ne pošilja umret na frontno črto.
Taktično pametno je tja poslati topovsko hrano. Sal, to boš naredil ti.
- Nisem topovska hrana. - Pa si!
- Ne bom. Ne morem. - Moraš.
- Med prizorom v motelu sem spal. - Nemogoče. Sporočila si pisal.
- Mogoče. Tako spim. - Nakladaš.
Klinc, bom jaz povedala. Bom, prav?
V nasprotju z vami nisem šleva. Vseeno mi je, če me Howard ne mara.
Ni pa mi vseeno za dobre, zabavne filme.
Ne bomo mu uničili življenja. Pred samim sabo ga bomo rešili.
Ja, izprazni šaržer, punca.
Quinn, tvoje besede so mi všeč. Očitno sem dober mentor.
Zelo sem ponosen nate.
Predstavil te bom Ronu, ti pa mu boš povedala, da je prizor z motelom poden.
- Ja. V redu. - Zmogla boš.
- Izkaži se. - Ja.
- Se že veselim. - Ja. Hvala.
O, pizda.
- Zakaj je on tukaj? - To ničesar ne spremeni.
- Ne morem. - Zmoreš.
- Daj. - Moj najljubši igralec je.
- Dve sekundi... - Živjo. Kako si?
- Živjo, Matt. - Mackie, nisem te pričakoval.
Producent filma sem. Plakat sem prišel pogledat.
- Seveda. - Fino.
- V filmu si sijajen. - Ja.
Ne jaz. Ron Howard je hud car.
Pa imamo plakat.
Sem nevljuden. To je naša nadobudna izvršna.
Prava filmoljubka. Quinn Hackett.
Zdravo, g. Mackie.
Vaša oboževalka sem.
- Tudi jaz ljubim filme. - O bog. Ljubim filme.
- O bog. - Quinn je videla film.
- Imenitno. Ja. - Ja.
In?
- Ja. - Vi...
Sijajno igrate.
- Hvala. - Ja, preprosto...
Ko igrate, je kot... Sijajno je.
- Še enkrat hvala. - Seveda. Ni za kaj.
- Je to vse? - Ja.
- Zgoraj si rekla še nekaj. - Hja...
- Ja. - Ja. Samo malenkost je.
- Nič pomembnega. - Ja.
Samo...
Bombna misija je bil neverjeten film.
- Ja, res je bil dober. - Ja.
Sijajen je.
Moj drugi najboljši.
Pravzaprav sva hotela o filmu reči še nekaj.
Seveda. Ja. No, povej že.
- No... - Pozor, pozor, pozor.
- Genij je v hiši. - Patty, živjo.
- Čestitam za novo službo. - Ja. Hvala.
Kje imaš prostore?
Stari Liebermanov bungalov preurejam.
- Lepo. - Najboljši je.
Čudovito. Si dobila moje cvetje? Vijolični okrasni luk.
- Te stvari si zapomnim. - Dober spomin. Ja.
Ronnie, hvala, da si poslal svojo različico.
Se hecaš? Hvala, da si ga odobrila.
Film je čudovit.
In vi...
Vaša najbolj presunljiva igra do zdaj.
- Vesel sem, da sem del njegove vizije. - O, Anthony. Zlat si.
- In prizor z motelom. - Ja. Pogovorimo se...
Osupljivo izviren in drzen.
- Zdaj razumem. Hvala. - Hvala. Me veseli.
Prikaz nečesa tako osebnega terja pogum.
Če bi podeljevali medalje za filmski pogum, bi ti zmanjkalo prsi zanje.
Hvala. Poslušaj, razmišljal sem o tem in...
Čas je bil, da to razkrijem.
- Nisi hitel. - Ne.
- Prizoru si dal dihati. - Ja. Sapo mi je vzel.
Hvala.
Oprostite, tržniki vas čakajo v sejni sobi.
- Prav. - Krasno.
Pri Mattyju si v dobrih rokah. V manj nežnih, kot so moje.
V redu. Skoraj duham oskarje.
- Pripravite smokinge, gospodje. - Samo na hitro bi se pogovoril s Patty.
Prinesite jima prigrizke.
Kar cel voziček.
Patty. Pogovoriva se o motelskem prizoru v Ronovem filmu.
- Čudovit je. Ganljiv. Božanski. - Ja. Ampak veliko predolg, ne?
Kako sem si želela, da bi ga lahko hitro prevrtela!
- Vleče se kot čreva. - Ja. Zakaj si ga pa potem tako hvalila?
Samostojna sem, Matty. Talentom moram lesti v rit kot vsi butasti producenti.
Zaboga, kako ponižujoče.
Povedati mu moram, da ga hočem izrezati.
- Raje ne. Zelo oseben je. - Ja, si rekla.
Zakaj? Ni mi povedal, da je oseben.
- Tako zelo, da noče govoriti o tem. - Kaj pomeni?
Fant v motelu predstavlja Ronovega bratranca.
- Umrl je, ko sta bila mlada. - Menda ne.
Ves prizor je posvečen Ronovemu prebolevanju te smrti.
- Zaboga. Slabše že ne bi moglo biti. - Lahko bi bil brat.
Scenarij o goljufivih avstralskih šahistih imam.
- Ga boš prebral? - Boš rekla Ronu, naj izreže prizor?
Se hecaš? Ne.
Ne sodelujem pri tem filmu. To je tvoja težava, šef.
Ni mi jasno. Če je zanj tako oseben, zakaj ga je naredil tako dolgočasnega? Zblojeno.
Zblojen je. Umetnik. Matty, to veš.
V svoje delo vložijo sebe. Zanje ima svoj pomen.
Tudi če ga vidijo samo oni.
Sly Stallone je mislil, da je Uničevalec alegorija
moškosti in modernizma v bitki.
Je bil?
Kje pa. Ne. Bil je 150-minutni oglas za Taco Bell.
Ampak ali je zato vsako jutro oblekel butasto uniformo futurističnega policaja?
Je. Scenarij ima naslov Šah mat. Poslala sem ti ga.
Hvala, Patty.
Živjo. Ja. Samo hipec.
Hej. Oj.
- Pridite. Dajmo. Za mano. - No... V redu.
Prizor v motelu menda temelji na mrtvem bratrancu Rona Howarda.
Nekakšna prispodoba prebolevanja je. Ne moremo ga izrezati. V riti smo.
Njegovega resničnega bratranca?
- Ja, resničnega mrtvega sorodnika. - Pizda!
Zaradi zgodbe v ozadju je ta prizor fantastičen.
To ne pomaga.
Gledalcev ne sme obremenjevati s svojo katarzo.
K psihiatru naj gre. Nam pa prihrani 45 minut.
V redu.
Se spomnite Predporočne in razvlečenega govora o ločitvi?
Jay Roach ga je izrezal, ker sem se razvezoval
in sem se z njim lahko čustveno povezal.
Če bi kdo od nas imel mrtvega bratranca, bi Ronu lahko dopovedali,
da se spomina naj ne počasti tako.
Prosim, recite, da je komu umrl bratranec.
Ne. Meni ne.
Ne.
Sal? Si prepričan, da ga nimaš?
Ne, imam bratranca, ki je v zaporu na Japonskem.
Ampak Sal...
Si prepričan, da nimaš mrtvega bratranca?
- Jebi se, Matt. - Ti se jebi.
- Ne. - Saj ni taka reč.
Ne bom se lagal o mrtvem bratrancu in opravljal tvojega dela.
Se ti to zdi neetično?
- Ja. - Zelo etična načela imaš.
Albuquerque.
- Zakaj ne moreš v Ten Thousand Waves? - New Orleans.
- Ne! Tega ne omenjava. - Pa omenjava.
- Nehajta pljuvati! - Prav!
- Kaj ti je? - Nič.
- Samo povej mu. - Nočem!
Prav. Samo poglej se. Tak si kot moj sin, ko sem ga zalotila pri gledanju porničev.
Ja, ta pogled.
Poslušajte.
Ronu nočem povedati z razlogom. Nisem hotel omeniti, ampak bom.
Leta 2001 sem bil v tem poslu novinec. Povabili so me
na ogled Čudovitega uma za prijatelje in družino.
Po predvajanju so si začeli izmenjavati mnenja.
Predloge. Dvignil sem roko in Ronu nekaj rekel.
- V redu. In? - Kaj si rekel?
No...
Rekel sem, da bi bilo mogoče zabavno,
če bi gledalci ves film vedeli, da Paul Bettany v resnici ne obstaja.
- Kot da so butci? - To se ti je zdelo zabavno?
- Na tem sloni film. - Vem. Ni bila dobra zamisel.
- Odpustiti bi te morali! - Ne. Bilo je nedolžno.
Ampak Ron se je znesel nad mano.
Pred vsemi se mi je privoščil.
"Kakšna butasta ideja, teslo. Kako lahko to zineš, kreten?"
- Kreten ti je rekel? - Ja! V obraz.
Pred vsemi cineasti, ki sem jih oboževal.
Crkavali so od smeha.
Steven Soderbergh se je tolkel po nogi.
Joel Coen se je režal kot pečen maček.
Najhujši trenutek v mojem poklicnem življenju.
In ker nimam zasebnega življenja, najhujši v vsem mojem življenju.
V redu.
Pa zdaj ve, da si bil tisto ti?
Ne. Veš...
Ronu se ni posvetilo, da sem to jaz.
Zdi se, da me ima zdaj rad in me spoštuje. Rad bi, da tako ostane.
Zato ne bom izrekel te kritike. Preprosto ne morem.
Konec zgodbe. Žal mi je, Sal.
Ne.
Žal mi je. Zavračam.
- Že, ampak zdijo se navdušeni. - Ron, Anthony. Sal Saperstein.
- Sal. Ojla. - Pomočnik vodje.
Zdravo.
Samo za film sem hotel čestitati.
- Super je. - Hvala.
Hvala. To cenim.
Razveselil me je, ker je za mano naporen mesec.
- Res? Sočustvujem. - Hvala. No...
Ja, težko mi je.
- No, res smola. - Hvala.
Ja, težko mi je.
Zaradi prezgodnje smrti mojega bratranca.
Ron-ald-a.
Ronalda Sapersteina.
Včasih ti je bratranec lahko...
- Kot brat. - Ja.
Razumem te.
To je meni pomenil Ronaldo.
Bil je moj brat. Samo mama je bila druga.
- Sestra moje mame. - Stari, to je grozno.
Zelo hudo mi je, da si to doživel.
- Hvala, Ron. - Veš, tisti prizor v motelu...
- Ja. - Oda mojemu mrtvemu bratrancu je.
- Ne. - Ja.
- Zato... - O bog.
- Hvala, da si se oglasil. - Ja.
Obema je umrl bratranec in samo zato
si ti upam reči, Ron,
da je ves tisti prizor v motelu preveč...
Intenziven. Preveč intenziven je. In prav za to gre.
Hočem, da je gledalcem neprijetno.
- Da jih zadene v živo. - Saj zadene v živo.
Izstopa iz filma.
- Slogovno. - No...
- Prav to hočem. - Aja?
- Očitno. - Ja.
Hočem, da ljudje o tem razmišljajo.
- Ne, da porodi vprašanja. - Saj jih.
Ker mi je bratranec...
Pomenil mi je vse na svetu.
Reči hočem...
Naučil me je srčnosti.
- Ron... - Zaradi njega sem tak, kot sem.
Čudovito, stari.
In če ta film počasti njegov spomin, tudi če samo malo...
Potem lahko ta del življenja končno pustim za sabo.
In grem naprej.
Daj, stari. Pridi sem.
- Hvala. Hvala, Anthony. - Bravo.
Zelo sem ponosen nate.
- Lahko še mene? - Kar pridi, Saul.
Sal.
Moje sožalje, Ron.
Ne bomo izrezali motela.
- Jokaš? Kaj se je zgodilo? - Ne.
Matt, ko ti umre bratranec, ga počastiš, kot moreš.
To mi je jasno. Ampak tebi ni, jebeni psihopat.
Vseeno se mi je za minuto zdelo, da ga imam. Zdaj razumem prizor.
Zaboga! Zvezdam vsi popuščamo.
- Ne, vidva popuščata. - Ne. To...
- G. Mackie, zdravo. - Zdravo. Oprostite, ampak ali utegnete?
- Ja, seveda. - Ja.
Sam, zelo mi je žal.
- Sal. - Pa že.
Vem, da te je prizor v motelu ganil.
In vem, da je vama všeč...
- Tvoja igra. - Super ste.
Vem, hvala. Utihnite. Beden je.
- To mislimo tudi mi. - Za en drek je.
Kaj ti je? Tega ne moreš reči. Pravkar si cmihal za mrtvim bratrancem.
- Nimam ga. - Zakaj si lagal?
- On mi je naročil. - Kaj, mater?
Takole je. Film nam je všeč.
Lahko bi bil klasika.
Ampak prizor v motelu ga uniči.
- Mislil sem, da ti je všeč. - Ne.
Ni mi bil všeč ne v scenariju, ne na snemanju, ne v filmu.
Zato sem čakal, da kot vodja studia rečeš, da ga mora izrezati.
Pojdi mu reč, da to naredi.
- Nočem. - Samo to nalogo imaš.
- Ni... Veliko nalog imam. - Nimaš. Bodi korajžen in to naredi.
- Producent si. Če ti ni všeč, povej. - To ni producentova naloga.
- Je. - Kot vodja studia... Tvoja naloga je.
Zanič filme snemaš. Rešujem ti kariero.
- Pomagaj mi zmagati. - Prav.
Tega nočeš narediti. Jaz tudi ne.
Ta klinčeva genija tega nista sposobna narediti.
- Hvala. Bravo. - Žal mi je.
Pa mu preprosto ne povejmo. Razumete?
Ron ta prizor obožuje. Veliko mu pomeni.
Film zato res nekoliko šepa.
Malce daljši in dolgočasnejši je, kot bi si želeli,
toda to ne pomeni, da smo v riti. Obstaja veliko razvlečenih
in dolgočasnih filmov, ki so prinesli veliko denarja.
Poslušajte, izvedela sem uporabne stvari o tej driski od... O bog. Anthony Mackie.
Film je mojstrovina. Prav ničesar ne bi spremenila.
- Tudi on ne mara motela. - Ja. Za en drek je.
Kapo dol, stari. Hvala bogu, jebenti.
V redu. Lastniki kinematografov so videli dolžino filma.
Pravijo, da bodo zato lahko predvajali dva filma manj na dan.
Nočejo tako dolgih filmov. Izjema so nadjunaki in nezemljani.
Ob najmanj 15 % zaslužka bomo.
- Mater. - Petnajst.
- Griffin nas bo ubil. - Ne bo edini. Tudi jaz bom nastradal.
Moraš mu povedati svoje. Moraš!
Sestanek je zdaj.
- Sranje. Samo... - Moraš.
- Rona obožujem. - Zaboga.
Me razumete? Tudi zaradi njegovih filmov sem šel v to industrijo.
Starševstvo, Morska deklica v New Yorku, Apollo 13.
Nočem, da me sovraži. Ne morem še enkrat čez to. Travmo imam.
Jebentiboga. Fučka se nam, če te Ron Howard sovraži.
Če bo film uspešnica, ti bo poljubljal noge.
- Te ljudi zanima samo to. Brez zamere. - Je ni.
Samo povej mu.
- Matt, moraš. - Daj.
- Moraš. - Prav.
- V redu. - Bom. Po sestanku.
Ti pa me boš podprl. Ceni te.
- Ob meni moraš biti. - Bom.
Veš, da to hočem. Dol mi maha, kaj bo. Podprl te bom.
Super. Hvala.
V redu. Ta sestanek bo zakon.
Alphabet City nas je obsedel.
Dobesedno.
Mislimo, da bo v kinu zažigal.
Komaj čakamo, da ti pokažemo osnutke plakatov.
Zato smo tukaj. Začnimo.
Lepo, da ste navdušeni. To je prvi.
Dobro. Na tem nas navdušuje lepota njegovih oči. Samo poglejte jih.
Kar uročijo nas. V ozadju pa utripajo luči.
Zelo klasičen je. Drži? Izraža slog filma.
- Dober je. - Ja.
- Lep. - Dobro.
Tale pa je brezkompromisen.
New York iz prejšnjih časov.
Surov, z veduto. Kipom Svobode.
In tudi... Ne bomo pozabili.
- Kaj menite? - Oba sta uporabna.
- Hvala. - Ampak če smem...
Imam idejo, ki se mi zdi zelo kul.
- Poslušamo. - No...
Prizor v motelu.
Nekaj posebnega je.
Vsi pravijo, da izstopa.
Na plakat dajmo Anthonyja in mulota pred motelom.
Anthony?
Mega.
To! Stari.
Sijajno.
Zato je super, če so igralci tudi producenti.
- Ja. - Razumejo vsebino.
- Ja. Res. - V redu. Všeč nam je, ne?
Bi kdo kaj dodal?
Matt, ti si hotel nekaj pripomniti, ne?
- O. Res? - Ja.
Matt, nekaj ti leži na duši?
Ne.
Samo majčkeno zamisel v zvezi s tem imam.
- Hotel sem ti jo povedati po sestanku. - Praviš...
Pripombo imaš?
Ne pripombo, idejo.
Tako kot pri Čudovitem umu?
- Tega se spomniš? - Ja. Itak. Kako bi to lahko pozabil?
Vžgala se mi je v možgane.
Uf, super zgodba.
Vem, da smo na sestanku, ampak ali bi radi slišali nekaj smešnega?
Ja. Dajte no.
Vsi imajo radi zgodbe o svojem šefu.
Kaj pa vem. Veliko dela imamo.
- Je tako? - Tega je že dolgo.
Končal sem snemanje Čudovitega uma.
Leta 2001.
Imeli smo predstavitev za prijatelje in družino.
Odziv je bil neverjeten.
Film je bil vsem všeč. Razen enemu.
Mlademu ničetu Mattu Remicku.
Matt je dvignil roko in pred vsemi predlagal...
Pred Soderberghom, bratoma Coen...
Predlagal je, da bi morali gledalcem povedati,
da je Paul Bettany namišljen.
Zakaj, Matt?
- Kaj? - Resno?
Dobesedno je hotel, da ves zaplet v filmu...
Ne. Ne.
Da razkrijem ves koncept.
Ubijem film.
Kako butasto.
To je bila brez dvoma najslabša pripomba,
kar sem jih kdaj slišal.
Zato...
Matt, tole mi povej.
Si gledal Osumljenih pet
in rekel, naj Keyserja Söza, ko govori po telefonu
in se norčuje iz policije, kar razkrijejo gledalcem?
Ali, ali...
Si stekel k M. Nightu Shyamalanu
in mu rekel, da bi moral eden od duhov reči:
"Kdaj bo Bruce ugotovil, da je mrtev?"
Ne!
Kaj pa tole? Gledal je Klub golih pesti in rekel: "Ne bi bilo fino,
če bi vsi takoj vedeli, da Tyler Durden ni resničen?"
- Kaj ti je? - Oprosti. Tole je zakon.
O čem, hudiča, si razmišljal? To je klasika, ne?
Bi rad slišal kritiko, Ron?
Povedal ti jo bom.
Posnel si super film, ki ga uničuješ z egotriparskim prizorom v motelu.
Jebi se.
Moj bratranec je umrl. Usrani birokrat.
Tvoj mrtvi bratranec si zasluži lepši spomin od dolgočasnega filma, mater.
- Poslušaj me. - Sranje.
Nikoli ne bom...
- Kreten. - Ron.
- Utihni. - Jebi se, plešasta rit.
Ne govorim s tabo.
Z mano bi rad govoril? Pokliči Patty. Pametna je. V nasprotju s tabo.
Sploh ne vem, kaj počneš tukaj. Ne glej me.
Matervola.
- Prosim? - Živjo.
- Ron Howard tukaj. - Živjo.
Rad bi se opravičil.
Ne bi se ti smel tako brezobzirno posmehovati.
Znorel sem, ker sem vedel, da imaš prav.
Ne glede Čudovitega uma. Tisto je bil epski zajeb.
- Ja. Seveda. Ja. - Ampak prizor v motelu...
Ne spada v ta film. Poklical sem Anthonyja in mu povedal.
- Pobilo ga je. - Gotovo.
- Ampak šteka. - Dobro. Hvala.
Hvala za klic, Ron. To zelo cenim.
Vem, da so to čustvena jajca, ki jih moram preboleti,
- ampak to ne sme vplivati na moje delo. - Model, enako velja tudi zame.
Že zjutraj bi ti moral povedati.
Pa sem se prepustil svoji travmi. Ne bi se ji smel.
Ne bi smel omeniti tvojega bratranca
in te ozmerjati s plešasto ritjo. Ali kar sem že rekel.
Zelo mi je žal.
Dobro, ti sprejmeš moje opravičilo za žaljivke in napad...
- Jaz pa bom tvoje. - Super. Fantastično.
Aja, Matt, če mi boš še kdaj stopil na živec, te bom uničil.
Prevedla: Polona Mertelj