KOMMENTAAR
Ma tahan seda filmi juba nii väga näha.
Veider, et näeme seda esimest korda ja juba valmis kujul.
Nii juhtub, kui režissöörile jääb kõiges viimane sõna.
Nagu Ron Howardile.
Võidad kaks Oscarit ja teenid filmiga miljardeid,
- pärast võid teha, mida tahad. - Juba valmis filme on tore vaadata.
- Parandusettepanekuid pole vaja. - Ei olegi, film on niikuinii täiuslik.
- Armastan Ron Howardit. - Jah.
- „Piinatud geenius“. - Jaa.
Pea plahvatas, kui mõistsin, et Paul Bettanyt pole olemas.
Vaat see on süžeepööre. M. Night Shyamalan võib persse käia.
Jah, jube hea süžeepööre tõesti.
No nii, sõbrad! Paneme selle pasa käima!
Ma olen nii kuradi pöördes, Ronald Howardi filmid on pagana head.
Ja veel märulifilm, raisk...
Anthony Mackiega.
See tõmbab noort moodsat publikut.
Olen Mackie järele hull.
Ja siis veel Dave Franco.
Naiskad on nii märjad, et hakkavad tilkuma.
Palun ära ütle nii.
Laseme tuled kustu! Pean pärast D'Ameliotega kokku saama.
- Teeme ära! - Elu on hea, mõrrad!
Läksime.
CONTINENTALI STUUDIOD
RON HOWARDI FILM
- Sõida. Sõida! - Kuule. Rahu nüüd.
- Ma ei tea, kuhu te sõita tahate. - Ükskõik kuhu! Lihtsalt sõida!
- Pole vaja karjuda. - Kurat, sõida!
- Sa pagana... Oh sa raisk. - Persse!
- Kurat, sõida, mees! - Kuulge, ma ei...
Sa vana raisk!
Sõida!
Sa vana raisk!
- Oh sa raisk. - Oh sa raisk!
Otsige see kuradi takso üles.
- Võimas! Nalja teete või? - No nii, Ron! Selge.
Vaat nii alustatakse filmi.
- Jah. - Kuradi hea.
Olgu.
30 MINUTIT PÄRAST FILMI ALGUST
- Tõmba kuul mu kõhust välja. - Seda ma ei tee.
Annan sulle 10 000 taala.
Loll oled. Võin oodata, kuni sa sured, ja kõik võtta.
Ma lööksin su raisa maha!
- Palun, aita mind! - Olgu pealegi.
Lähen käin seal üle tänava asuvas hiinakas,
- toon söögipulgad. - Jah, võta krevette ka, õudne nälg on.
Ja ära õnneküpsiseid unusta!
See on palju naljakam, kui ma ootasin.
Jah, ilgelt vaimukas pask.
TUND PÄRAST FILMI ALGUST
Me sinuga polegi nii erinevad.
Me mõlemad oleme armastanud.
Ja inimesi alt vedanud.
Inimesi kaotanud.
Aga kõik ei ole veel läbi.
Me oleme küll halba teinud,
aga võime veel ka head teha.
KAKS TUNDI PÄRAST FILMI ALGUST
Tule autost välja!
Pääsu pole.
Ära üldse mõtlegi!
Kuradile.
Kurat võtaks, jah!
- Pole võimalik! - Ei.
- Kurat, milline lõpp! Ebareaalne. - Mis just juhtus?
- Võrratu. - Oscarid tulevad.
- Ron Howardi parim film. - Üks parimaid lõppe, mida näinud olen.
- Ma olen hämmingus. - Oot. See jätkub.
- Võtan siis istet. - Võrratu.
Jah, see on nüüd väike...
- Väike epiloog. - Midagi motelliga. Epiloog.
- Jah. - Jaa.
Issand, see on see poiss pildilt.
KAKS TUNDI JA 45 MINUTIT PÄRAST FILMI ALGUST
RON HOWARDI FILM
Kurat, lõpuks ometi sai läbi.
- Mis jura see veel oli? - Ei tea.
- Pikk oli see küll. - Jah.
Aga tänapäeval ongi paljud filmid pikad.
Viimane Marveli film kestis kolm tundi.
Marvel? Aga see siin ei olnud kolmetunnine superkangelaste film.
See motelli stseen... Mis kuradi jama see veel oli?
Ei ühtegi koletist, kaklust ega Deadpooli.
Lihtsalt üksteist jõllitavad inimesed.
Jah, liiga pikk oli.
Oled segane, kui arvad, et inimesed seda näha tahavad.
Minu töö teeb see võimatuks,
avalikult ei hakka keegi seda soovitama.
Oli see lõplik versioon?
Ei, Ron teeb veel väiksemaid muudatusi.
Tore. Ütle siis talle, et ta selle kuradi lõputu motellijura välja lõikaks.
Jah. Jajah.
- Oota. Miks sa nii veidralt käitud? - Mida?
- Oledki segane? - Ei ole.
Motelli stseen on ka minu arust jõle.
- Selge. Olgu. - Jah.
Ron tuleb kella üheks turundusosakonda kohtumisele.
Näitan talle esimesi plakateid.
Astu läbi ja räägi temaga.
Olgu, aga enne kui me legendaarseid režissööre õpetama hakkame,
peame asja analüüsima ja olema kindlad, et kriitika on asjakohane.
Kui ma nüüd järele mõtlen, ei olnudki see motellivärk nii halb, ega?
- Oli küll. - Mida? See oli õudne.
- Kui see välja jätta, on film täiuslik. - Halb oli.
Ehk ei saa me asjale pihta. Roni filmid on alati läbi mõeldud.
See poiss on ju Anthony Mackie tegelase surnud poeg.
On see visuaalne metafoor tema surnud pojast?
Ei. Ilmselgelt on see unenägu.
- Ta on kummitus. - Kummitus?
Poiss on kummitus.
Me ei suuda tähenduseski kokku leppida. Selge märk, et film on täielik pask.
Tõsi.
Tundub, et sul on selge nägemus.
On jah.
Ehk peaksid ise Roniga rääkima.
No selle võid kohe ära unustada.
Ei, sa... Ükski režissöör ei lase turundajal endale sisu ette kirjutada. Matt!
Vabandust, milles probleem? Ron Howard on ju Hollywoodi kõige sõbralikum sell?
Selles asi ongi. Kuulu järgi on ta sõbralik ja tagasihoidlik,
aga mina olen kuulnud, erinevatest allikatest,
et ta on õel ja kättemaksuhimuline sitapea.
- Ron Howard? Nimeta allikad. - Mida?
Ma olen seda kuulnud.
Ma kuulsin seda.
Selge. Ta on siis vahel õelavõitu?
- Opie on sutsu õel või? - On jah.
- Miks sa nii veidralt käitud? - Ei käitu.
Hävitavaid kommentaare edastad sa alatasa.
Tavaliselt inimestele, kes sind vihkavad. Aga Howardile näid sa meeldivat.
- Jah, ja see võiks nii jääda. - Mees!
Teate mis, ma räägin temaga. Hea küll.
- Ma räägin temaga. - Ta tuleb kell üks.
Olgu, räägin temaga kell üks.
Ron Howard ootab fuajees.
Oh sa raisk. Ta tuli 15 minutit varem.
Kas saadan ta ära?
Ei, pole vaja, tulen kohe teda alla tervitama.
Ron.
- Tere. - Tere.
- Rõõm sind näha. - Sind ka.
Tahtsin isiklikult öelda, et me jumaldame su filmi.
See on nii hea. Meil on vedanud, et sa meie tiimis oled.
- Aitäh. Väga kena sinust. - Jah, võta heaks.
Tead, ma olen seda erinevatele inimestele näidanud ja värki
ning tagasiside on julgustav olnud.
Väga vahva. Ma armastan tagasisidet.
- Kuni see hea on. - Täpselt nii. Hea tagasiside.
- Parim tagasiside ongi hea. - Kuradi õige.
- Jah.
Niisiis... On sul kommentaare?
Jah, tegelikult on küll.
Nimelt et...
sa oled parim, mees.
Selline kommentaar ongi: parim oled.
- Seda võin lõputult kuulata. - Ja mina korrata.
Jah. Võimas. Ole lahke. Lahe.
Käin kähku üleval ära. Koosolekul näeme.
- Peangi ühe kõne tegema. - Vahva. Lase käia ja näeme varsti.
Persse! Vabandust! Anna andeks.
- Kuidas läks? - Väga hästi.
Väga hästi?
- Mis juhtus? - Me rääkisime. Hästi läks.
- Kuule, mis seis on? - Seis on kõva.
Seis on kõva?
- Jah. - Mida see tähendab?
Me rääkisime ja kõik oli väga kena.
Sa ei öelnud talle, ega?
- Andsid kommentaarid edasi? - Andsid ju, eks?
Ei, vaadake selle vedelpüksi nägu. Ta ei öelnud sittagi.
Otsustasin kommentaarist loobuda.
- Palun väga. - Püha issand.
Otsustasin, et see pole mõistlik.
- Mida? Miks? - Sest mind tuntakse
Hollywoodis kõige vastutulelikuma stuudiojuhina.
Ja ma otsustasin, et seda mainet ei tasu ohtu seada.
- Sul pole sellist mainet. - Millest sa räägid?
Selliste asjade tegemine on sinu töö. See film peab õnnestuma.
Ma ei saa seda lõputut haigutamisfestivali maha müüa. Hästi ütlesin.
Te ei mõista, et ka mina olen nüüdseks juhina arenenud.
Ja, teate, kindralit rindele surema ei saadeta.
Strateegiliselt on mõistlik saata sinna vähetähtis kahuriliha.
Sal, sina lähed.
- Ma pole kahuriliha. Käi persse. - Käi ise. Oled.
- Ei, ma ei saa. - Olen nõus. Sa pead.
Motelli stseeni ajal ma magasin.
Sõnumeid saatsid. Saad samal ajal magada?
- Jah. Ma magangi nii. - Ära pläma.
Kurat, ma teen seda ise. Ma teen selle ise ära.
Sest erinevalt teist ei ole mina lödipüks.
Vahet pole, kas ma Ronile meeldin.
Ma tahan teha häid ja nauditavaid filme.
Me ei taha ju selle mehe elu hävitada, vaid teda tema enda käest päästa.
Jah, pane täiega, pliks.
Quinn, seda on nii hea kuulda, kompliment mulle kui mentorile.
- Olen su üle uhke. - Vahva.
Teeme nii. Tutvustan sind Ronile
ja sa ütled talle, et see motellivärk on täielik pask.
- Jah. Olgu. - Sa saad hakkama.
- Sul on aeg särada. - Jah.
- Ootan põnevusega. - Olgu. Aitäh.
- Oh sa raisk. Miks tema siin on? Ei. - Ära karda. See ei muuda midagi.
- Ma ei suuda. Ta on mu lemmiknäitleja. - Suudad. Sa saad hakkama.
- Kaks hetke, mille paned... - Tere! Kuidas läheb?
- Matt, kuidas elad? - Mackie, ma ei osanud sind oodata.
Noh, ma olen filmi produtsent. Tulin plakateid vaatama.
- Just nii. - Vahva.
- Sa oled filmis väga hea. - Nii hea.
Mitte mina. Ron Howard on täielik äss.
Hea lause plakatile, eks?
Aga ma olen ebaviisakas. Andke andeks. Üks meie noori lootustandvaid töötajaid.
Tõeline filmifänn. Quinn Hackett.
Tere. Tere, hr Mackie.
Ma olen teie suur fänn ja...
Mina fännan filmifänne.
Issand! „Fännan filmifänne“.
Püha taevas.
Quinn nägi teie filmi.
- Nii tore. Jaa. - Jah.
Mida arvasid?
- Jah. - Te...
Te näitlete nii hästi.
- Aitäh. - Jah, ma lihtsalt...
Jessas, kui te näitlete, on see, nagu... See on nii hea.
- Tänan veel kord. - Muidugi, jah.
Muidugi, võtke heaks.
- On see kõik? - Jah.
Sul oli ju mõte, mida tahtsid jagada,
- terve tiimiga? - No ma...
- Jah. - No üks väga väike asi.
- Mitte midagi suurt. - Jah.
Lihtsalt üks...
„Piinakamber“ oli nii hea film, võrratu linateos.
- Jah, see oli tõesti hea. - Jah.
Vapustav lausa.
Mu paremuselt teine film.
Tegelikult tahtsime me veel ühte asja öelda,
filmi kohta.
Muidugi. Jah. Mida täpsemalt?
- Noh... - Hoiatus, hoiatus.
- Geeniused on liikvel. - Patty, tere.
- Õnnitlen uue lepingu puhul. - Aitäh.
Kus su staap on?
Remondin endist kontorit vanas Liebermani hoones.
- Ilus. - Platsi parim.
Imeline uudis. Kas said mu lilled kätte? Lillad laugud.
- Meelde tuli. Ma mäletan selliseid asju. - Hea mälu.
Aitäh, Ronnie, et mulle oma filmi saatsid.
Nalja teed? Aitäh, et sellele rohelise tule andsid.
No see film on oivaline.
Ja sina, härra...
See on sinu kõige sügavam ja mitmekülgsem etteaste.
Olen õnnelik, et saan osa selle mehe visioonist,
- muud midagi. - Anthony, imeline oled.
- Ja see motelli stseen... - Peaksime rääkima...
Jahmatavalt originaalne ja julge. Ma mõistan seda nüüd. Aitäh.
Aitäh sulle. Mul on nii hea meel.
Nii isikliku asja jagamine on tõeline julgustükk!
Püha issand. Kui filmimaailmas julguse eest medaleid jagataks,
oleks su rind kulda täis.
Aitäh sulle. Tead, ma mõtlesin sellele pikalt ja...
ja otsustasin, et on aeg seda maailmale näidata.
- Sa andsid sellele aega. - Jah.
- Avasid selle ja puhusid hinge sisse. - Tõsi.
Minu hing jäi kinni.
Aitäh selle eest.
Vabandust, et segan.
Turundajad ootavad koosolekuruumis.
- Minge aga. - Imeline.
Mattyga olete heades kätes. Mis on minu omadest karedamad.
Olgu siis. Ma tunnen juba su Oscarite lõhna.
Pange smokingud valmis, härrased.
Arutan Pattyga ühte asja.
Vii poistele suupisteid.
Vii terve käru.
Patty, räägime sellest Ron Howardi filmi motellistseenist.
Imeilus. Liigutav. Oivaline.
Jajah. Aga liiga pikk, eks?
Tahtsin endale augu ajju puurida,
et mu ajataju kaoks.
Miks see läbi ei saanud?
Jajah. Miks sa seda siis nii väga kiitsid?
Ma olen nüüd omapäi.
Pean filmirahvale pugema, nagu iga teine produtsendijobu.
See töö on nagu igapäevane hoop munasarjadesse.
Jajah. Pean talle ütlema, et tahan selle välja lõigata.
- Ära üritagi. See on väga isiklik. - Jah, sa mainisid.
Mis siin nii... Ta ei öelnud, et see on isiklik.
Nii isiklik, et ta ei taha sellest rääkidagi.
Aga mida see tähendab?
See poiss motellis sümboliseerib Roni nõbu,
- kes suri, kui nad mõlemad noored olid. - Ei! Päriselt?
Terve stseen räägib sellest, et Ron saab nõo surmast üle ja läheb eluga edasi.
Issand, asi ei saaks hullem ollagi.
Ei, õde või vend oleks hullem.
Kuule. Stsenaarium sohki tegevast Austraalia malekoondisest.
- Loed õhtul läbi? - Räägid Roniga stseeni väljajätmisest?
Nalja teed? Ei.
Mina selle filmiga ei tegele. See on sinu probleem, boss.
Ma ei mõista. Miks nõnda isiklik asi nii kuradi igavaks muuta?
Täielik hullumeelsus.
Ta ongi hull. Ta on ju kunstnik. Matty, sa tead seda.
Nad panevad iseennast filmi sisse, omistavad oma tööle tähendusi,
mida keegi peale nende enda nähagi ei pruugi.
Sly Stallone'i arust oli „Purustaja“ allegooria
maskuliinsuse ja modernismi võitlusest.
Kas oli?
Oh ei. Ei-ei.
See oli 150-minutine Taco Belli reklaam.
Aga kas see väärkujutlus sundis teda igal hommikul tõusma
ja sellesse naeruväärsesse tulevikuvõmmi vormi pugema?
Jah.
Filmi pealkiri on „Šahh-matt“. See ootab su postkastis.
Aitäh, Patty!
Tere. Jah. Üks hetk.
Kuulge.
- Tulge kaasa. Tulge. Siia. Siia! - Me... Olgu pealegi.
Nähtavasti on motelli stseen kirjutatud Ron Howardi surnud nõost.
Metafoor lahti laskmisest või muust sellisest pasast.
Seda ei saa välja jätta. Jama on majas.
Ta surnud nõbu, päriselus?
Jah, pesuehtne
- Howardite pere surnud liige. - Persse!
Issand. Selline taustalugu muudab selle stseeni võrratuks.
See ei aita kuidagi. Üldse.
Ta ei peaks publikut oma katarsisega tüütama.
Mingu psühholoogi juurde, hoidku meile 45 minutit kokku.
Olgu.
Filmis „Abieluvaraleping“ oli meil see pikk ja igav lahutuskõne.
Lasin Jay Roachil selle välja võtta,
- sest mu oma suhe purunes. - Jajah.
Ja ma suutsin teda emotsionaalsel tasandil veenda.
Kui ühel meist oleks nõbu surnud,
saaksime Ronile selgeks teha, et see pole ta nõole vääriline mälestus.
Palun öelge, et kellegi nõbu on surnud.
Ei. Mul pole.
Ei ole.
Sal? Kindel, et su nõbu pole surnud?
Jah, üks mu nõbu on Jaapanis vanglas, aga...
Aga Sal,
oled sa ikka kindel, et su nõbu pole surnud?
- Käi persse, Matt. - Käi ise.
- Ei. - Keda huvitab?
Ma ei teeskle, et mu nõbu on surnud, tagasisidet peaksid Ronile andma sina.
See ei läheks su põhimõtetega kokku?
- Ma olen kõrge moraaliga sell. - Ei no muidugi.
- Räägime Albuquerquest... - Olgu.
- ...ja miks sind enam spaasse ei lasta. - Räägime New Orleansist.
- Ei! Sellest ei räägi. - New Orleansist.
- Tatt lendab! Tatt lendab. Jessas. - Rahu nüüd. Olgu!
- Mis sul viga on? - Midagi pole.
- Miks sa Roniga rääkida ei võiks? - Ei taha!
Selge pilt. No vaata ennast.
Nagu mu poeg, kes mulle minu telefonist porno vaatamisega vahele jäi.
Jah, just see nägu.
Olgu.
Mul on puiklemiseks põhjus. Ma ei tahtnud teile rääkida,
aga olgu, räägin. Vaadake...
Olin 2001. aastal alles tööle tulnud ja mind kutsuti
„Piinatud geeniuse“ privaatlinastusele.
Pärast istusid kõik saalis ja andsid tagasisidet.
Uusi ideid. Tõstan siis ka käe ja...
ja jagan Roniga oma mõtet.
- Selge. Nii? - Millist mõtet?
Noh, ma...
Panin ette, et ehk oleks vahva,
kui publik teaks filmi algusest peale, et Paul Bettany tegelane pole päris.
- Arvad, et publik on loll? - See on sinu arust „vahva“?
See on ju kogu filmi mõte.
Saan aru, see polnud hea idee.
- Sind oleks tulnud lahti lasta! - Aga halb polnud ka. Süütu märkus.
Ent Ron pani mu pärast häbiposti.
Tõmbas korralikult liistule, saalitäie rahva ees.
„Kuradi loll kommentaar, igavene kloun.
Kuidas sa midagi nii rumalat välja pakkuda julged, sitapea?“
- Ron Howard nimetas sind sitapeaks? - Seda ta tegi!
Otse näkku, mees.
Kõik mu lemmikud filmitegijad on kohal ja naudivad täiega.
Surevad naeru kätte. Ron on oma sõiduvees.
Steven Soderbergh lööb endale vastu jalga ja hirnub täiega.
Joel Coen itsitab nagu lollakas.
Ausalt, see oli mu karjääri kõige õudsem hetk.
Ja kuna mul eraelu põhimõtteliselt ei olegi,
teeb see sellest terve mu elu õudseima hetke.
Olgu.
Kas ta teab, et sa oled seesama mees?
Ei. Selles asi ongi.
Ron ei ole aru saanud, et see olen mina.
Tundub, et ma meeldin talle ja ta austab
isikut, kelleks ta mind peab. Tahan, et see jääbki nii, seega...
Ma ei saa teda kritiseerida. Lihtsalt ei saa, jääb ära.
Jutul lõpp. Anna andeks, Sal.
Ei.
Anna andeks. Ma keeldun.
- Jah, aga tundus, et nad on elevil. - Ron, Anthony. Sal Saperstein.
- Sal. Kuidas elad? - Produtsent. Kuidas läheb?
Kuidas käsi käib?
Mehed, tahtsin teid lihtsalt õnnitleda.
- Film on võrratu. - Aitäh.
Aitäh sulle, väga armas.
See tegi mul tuju paremaks, viimane kuu on raske olnud.
Tõesti? Kahju kuulda.
Aitäh. Jah, see on...
Jah, see on raske olnud.
No sellest on küll kahju.
Aitäh.
Jah, raske on olnud.
Eriti mu nõo enneaegse surma tõttu.
Ron... ald... o.
Ronaldo Sapersteini.
Noh, tead, vahel võib nõbu
- rohkem venna eest olla. - Jah.
Sellest saan ma aru.
Just selline minu ja Ronaldo suhe oligi.
Ta oli mu vend, olgugi et teise ema sünnitatud.
Mu ema õe.
Jessas, see on küll õudne.
Väga kahju, et sa midagi sellist kogema pead.
- Aitäh, Ron. - Tead, tegelikult
see stseen, mis toimub motellis...
Jajah.
See on omamoodi ood
minu surnud nõole.
- Ei! - Jah.
- Nii et... - Heldeke.
- Nojah, aitäh, et läbi astusid. - Jah.
Tead, kuna meie mõlema nõod on surnud, ja see on ka ainus põhjus,
julgen sulle öelda, Ron,
et ehk on terve see motelli stseen liiga...
Intensiivne. Liiga intensiivne on.
Ja selles asja mõte ongi.
Sest ma tahan, et publik ennast selle stseeni ajal ebamugavalt tunneks.
Et see neile täiega mõjuks.
See mõjubki.
Jah, see erineb täielikult ülejäänud filmist.
- Stilistiliselt, noh. - Ja taas, just see
- asja mõte ongi. - Kas on?
- Ilmselgelt. - Jah.
Tahan, et inimesed sellele stseenile tõesti mõtlevad.
Ei, et nad selle küsimuse alla seavad.
Me seamegi.
Nojah, sest et minu nõbu...
mu nõbu oli mulle maailmas kõige olulisem.
Ta...
ta õpetas, kuidas olla mees.
- Ron... - Mees, kes ma täna olen.
Imeilus mõte.
Ja kui see film talle austust avaldab, kas või kõige tühisemal moel...
saan ma ehk selle osa oma elust viimaks selja taha jätta.
Ja eluga lihtsalt edasi minna.
Tule. Tule siia.
- Aitäh sulle. Aitäh, Anthony. - Mürakas.
Olen su üle nii uhke.
Kas mina saaksin ka kalli?
Tule siia, Saul.
Sal.
Mul on nii kuradi kahju, Ron.
Me ei lõika stseeni välja.
- Kas sa nutad? Mis juhtus? - Ei.
Matt, kui su nõbu sureb, pead ta mälestust elus hoidma.
Saan aru.
Aga sinu nõbu pole surnud, sa psühh.
Ma tean, aga hetkeks arvasin, et on, ja...
tean, mis tunne see on, ja mõistan nüüd.
Issand, kui nõrgad me kuulsuste ees oleme!
- Teie kaks olete. - Ei, see oli...
Hr Mackie. Tere.
- Kuidas elate? - Hei.
Vabandust, et segan. On teil hetk?
- Jah. Mida vaja? - Muidugi.
Vaata, ma tunnen sulle kaasa, Sam.
- Sal. - Mida iganes.
Tean, et see motelli stseen puudutas sind isiklikult.
Ja et see meeldib teile väga.
- Teie näitetöö. - Oled nii hea.
Ma tean. Aitäh. Olge kuss.
See imeb täiega.
- Meie arust ka! See imeb. - Täielik pask.
Mis mõttes? Nii ei tohi öelda.
Sa nutsid just oma surnud nõo pärast.
- Mul pole nõbu. - Miks sa siis väitsid, et on?
Tema käskis.
Mida perset?
Vaata, asi on nii.
Film meeldib meile väga. Meie arvates võib sellest saada filmiklassika.
Aga see motelli stseen veab terve filmi rappa.
Arvasin, et see meeldib sulle.
Ei. Pole iial meeldinud.
Ei meeldinud stsenaariumis ega võtetel.
Filmis ei meeldi ka.
Sellepärast ootasingi, et stuudio juht
selle välja jätta käsib.
Nii et mine ja käsi see välja lõigata.
- Ma ei taha. - See on su ainus töö.
Ei ole. Mul on palju ülesandeid.
- Ei ole. - On küll.
Võta munad pihku ja tee see ära!
Sina oled produtsent, tee ise.
See pole produtsendi töö. Minu töö on tehtud.
- On küll su töö. - Sina, stuudio juht...
- Sinu töö. - ...teed seda.
Sina teed sittu filme, mina tahan su karjääri päästa.
- Las ma aitan sul võita. - Olgu.
Sa ei taha seda teha.
Mina ei taha ka.
Need kaks kuradi geeniust sellega hakkama ei saa.
- Suur tänu teile. - Jah.
- Hea töö. - Anna andeks.
Nii et äkki hoiame kriitika hoopis endale?
Saate aru?
Ron armastab seda stseeni, näib, et see on talle tähtis.
Jah, film on sellega veidi räpakam.
See on pisut pikem
ja pisut igavam, kui me tahaksime, aga see ei tähenda, et kõik perses on.
On palju väga pikki
ja väga igavaid filme, mis terveid varandusi teenivad.
No nii, rahvas. Tõin teile kuuma klatši, selle persse keeratud...
Püha issand. Anthony Mackie.
See film on meistriteos, ma ei muudaks midagi.
- Ta vihkab ka motelli stseeni. - Jah, see imeb.
Minu lugupidamine, mees.
Tänu taevale, raisk.
Olgu.
Kinod nägid filmi pikkust.
Seansside arvu tuleb vähendada kahe võrra päevas.
Kinoomanikud ei taha nii pikki filme, milles pole keepe ega tulnukaid.
Tulud väheneks vähemalt 15%.
- Kurat. - 15.
- Griffin tapab meid kõiki. - Mina tapan ka.
Ma saan tuludest protsendi.
Sa pead Roniga rääkima. Sa pead.
Koosolek peaks algama.
- Kurat. See... - Sa pead.
- Ma armastan Ron Howardit. Saate aru? - Jessas.
Ta on üks põhjusi, miks ma üldse filme teha tahan.
„Parenthood“, „Splash“, „Apollo 13“...
Ma ei taha, et ta mind vihkab.
Ma ei suuda seda korrata, vana trauma tuleb meelde.
Püha issand.
Keda see huvitab, kui Ron Howard sind vihkab?
Kui film läbi lööb, tuleb ta su kotte suudlema.
Muu neid inimesi ei huvita.
- Ära solvu. - Ei solvu. Tõtt räägid.
Kurat, anna see kommentaar talle lihtsalt edasi.
- Matt, sa pead. - Tee ära.
- Sa pead. - Olgu.
- Ma teen seda.
Palun, et ta pärast veidi ootaks, ja räägin temaga.
Aga sina pead mind toetama. Ta austab sind.
- Sa pead mu kõrval olema. - Ma olengi.
Nagu sangar seiklusfilmis, ohu ees ei sule iial silmi...
Mul savi. Me teeme seda koos.
Väga hea. Aitäh sulle.
No nii, rahvas. Koosolek tuleb mõnus.
„Alphabet City“ on meie mootorid täistuuridel möirgama pannud.
Sõnamäng sihilik.
Usume, et suudame kinod rahvast täis tuua
ja muust pahnast läbi murda.
Tahame teile täiega oma esimesi mõtteid näidata.
Selleks me siin oleme. Asume asja juurde.
Võrratu entusiasm. Olgu. Esimene.
Nõnda.
Siin meeldib meile väga tema silmade ilu. Vaadake neid.
Need hüpnotiseerivad, taustal vilguvad kaunid tulukesed.
Klassikaline vaade.
Eks ole? Eksponeerime operaatori osavust.
- Päris hea on. - Jah.
- Kena. - Olgu.
Järgmine on täiega põnev värk.
SEE SÕIT VÕIB TAL VIIMASEKS JÄÄDA
New York City. Suur Õun, nagu see kunagi oli.
Sel on iseloomu, linna siluett paistab.
Vabadussammas.
Ja lisaks...
ei tohi iial unustada.
Olgu. Mida arvame?
Noh, mõlemad on igati sobilikud.
Aitäh.
Aga kui ma tohin...
Mul on mõte, mis võiks minu arust väga, väga lahe olla.
Lase tulla.
Olgu. No...
Motelli stseen.
See on väga eriline.
Kuuleme aina, et see jääb kõigile silma.
Ehk võiks plakati peal olla Anthony ja poiss motelli ees.
Anthony?
Võrratu idee.
Jah! Jessas.
Suurepärane.
Sellepärast ongi fantastiline, kui näitleja on ühtlasi produtsent.
- Jah. - Ta mõistab materjali.
Täpselt. Mõistab jah.
Olgu. See idee meeldib meile, eks?
On kellelgi mõtteid?
Matt, sul oli selle kohta mõtteid, eks?
- Ah tõesti? - Jaa.
Matt, nii et sul on siis mõtteid?
Ei ole mul mõtteid.
Üks pisike ideepoiss küll oli, mis seda stseeni puudutab.
Tahaksin seda sinuga hiljem jagada.
Sul...
sul on mulle kommentaar?
Mitte just kommentaar, pigem mõte. Jah.
Kas selline kommentaar, nagu sul „Piinatud geeniuse“ kohta oli?
Sa mäletad seda?
Jah.
Muidugi mäletan. Kuidas saaksin unustada?
See oleks nagu mu aju sisse kõrvetatud.
Jessas. See on hea lugu.
Olgu. Tean, et koosolek käib,
aga kes naljakat lugu kuulda tahab?
Jah. No kuulge.
Kõigile meeldivad lood nende bossist.
Ei tea midagi, töö ootab.
- Eks ole? - See juhtus päris ammu. Eks?
„Piinatud geeniuse“ võtted olid just lõppenud, aasta oli vist 2001.
Korraldasime linastuse sõpradele ja pereliikmetele.
Film võetakse väga hästi vastu, publik on pöördes.
Kõigile meeldib.
Kõigile peale ühe mehe.
Noore, pisitillu Matt Remicki.
Niisiis, Matt tõstab käe ja teeb ettepaneku,
kõigi ees,
no teate, Soderberghi ja vendade Coenite ees...
Ta paneb ette, et me peaksime publikule juba filmi alguses ütlema,
et Paul Bettany tegelane on välja mõeldud.
Miks, Matt?
- Mis asja? - Tõsiselt või?
Ta tahab päris siiralt, et ma filmi olulisima süžeepöörde...
Ei-ei.
Et ma võtaksin filmi läbiva idee ja laotaksin vaatajate ette.
Et ma rikuksin selle lihtsalt täielikult ära.
Nii rumal.
See oli konkurentsitult kõige halvem kommentaar,
mille ma elus saanud olen.
Niisiis...
Ohoh.
Las ma küsin, Matt...
Kas pärast „Tavaliste kahtlusaluste“ vaatamist
ütlesid, et nad peaksid näitama Keyser Sözet telefoniga rääkimas
ja naermas selle üle, kuidas ta politseid ninapidi veab?
Või...
kas sa keksisid M. Night Shyamalani juurde
ja ütlesid talle, et üks kummitustest peaks tegelikult ütlema:
„Millal Bruce mõistab, et ta surnud on“?
Ei!
Mul on ka üks.
Ta vaatab „Kaklusklubi“ ja ütleb, et vahva oleks,
kui kõik teaksid algusest peale, et Tyler Durdenit pole olemas.
- Kurat, mis sul viga on, mees? - Anna andeks. Need on head naljad.
Ei noh, mida kuradit sa mõtlesid?
Aegumatu nali, eks?
Tahad kommentaari, Ron?
Kohe annan.
Sa tegid võrratu filmi, aga rikud selle oma enesekeskse motellijamaga.
Käi persse.
Mu nõbu suri.
Kuradi valgekrae, täielik sitakott!
Su surnud nõbu on rohkem väärt
kui austusavaldus mingis neetult igavas filmis.
- Kuula nüüd. - Oh sa raisk.
Ma ei hakka mitte kunagi, iial...
- Mannetu idioot! - Ron.
- Sina minuga ei räägi! - Käi persse, kiilas türapea.
Sinuga ma enam ei räägi. Kui minuga rääkida tahad, kutsud Patty.
Pattyl on aju. Sinul ei ole midagi.
Miks sa üldse siin oled? Ei vaata mu poole!
Kurat.
- Halloo? - Tere.
- Ron Howard siinpool. - Tere. Jah. Tere.
Kuule, ma tahtsin vabandust paluda.
Ma ei oleks pidanud sind nii julmalt mõnitama.
Tead, ma olin vist marus, sest teadsin, et sul on õigus.
Mitte „Piinatud geeniuse“ osas, see oli üüratult loll idee.
- Jah, muidugi. Jah. - Aga see motelli stseen...
See ei kuulu sellesse filmi.
Helistasin Anthonyle ja rääkisin talle.
- Ta oli väga pettunud. - Jah. Muidugi oli. Jaa.
- Aga ta mõistab. - Selge. No aitäh.
Aitäh, et helistasid, Ron, olen sulle tohutult tänulik.
See emotsionaalne pask, millest ma lihtsalt üle saama pean,
ei või mu tööd mõjutada.
Mees, minu kohta kehtib sama, sada protsenti.
Oleksin pidanud sinuga kohe hommikul rääkima.
Aga mu oma probleemid takistasid mind.
Seda polnud vaja.
Ma ei oleks pidanud su nõo kohta midagi ütlema
ega nimetama sind kiilaks türapeaks
või kelleks iganes.
Anna andeks, mees.
Olgu. Nii et sa võtad mu vabanduse vastu, solvangute ja mütsiloopimise eest...
- Jah. Tore. Fantastiline. - ...ja mina võtan vastu sinu oma.
Matt, kui sa mu veel välja vihastad...
- Jah? - ...siis ma hävitan su, raisk.
Tõlkinud Triin Jürimaa