STUDIO
„POZNÁMKA“
Strašně se na ten film těším.
Zvláštní, že ten film uvidíme poprvé, když už je dokončen.
To je tak, když režíruješ finální verzi jako Ron Howard.
Získáš dva Oscary, natočíš film, co vydělal miliardy.
- Děláš si, co chceš. - Finální verze miluju.
- Nemusím k nim mít poznámky. - Nebude třeba. Bude to perfektní.
- Rona miluju. - Jo.
- Čistá duše. - Jo.
Šokovalo mě, že Paul Bettany je výplod fantazie.
To je ale zvrat! Kam se hrabe Shyamalan.
Jo. Má to skvělej zvrat.
Tak jo, vážení! Spusťte to!
Jsem tak natěšená. Filmy Ronalda Howarda jsou sakra pecka.
A navíc akčňák, ty kráso.
Máme Anthonyho Mackieho.
- Přitáhne mladý, moderní diváky. - Anthonyho Mackieho žeru.
A pak Dave Franco.
Dámy z něj budou vlhnout jako ústřice.
To neříkej.
Můžete ztlumit světla? Mám pak schůzku s D’Ameliovými.
- Spusťte to! - Tyhle šťastný dny patří nám!
Tak šup.
FILM RONA HOWARDA
- Jeď! - Hej, klídek.
- Nevím kam. - To je kurva fuk! Prostě jeď!
- Není třeba křičet. - Jeď, sakra!
- Do pr... Kruci! - Do hajzlu!
- Jeď, vole! - Hele, já...
Sakra!
Jeď!
Kruci!
- Kruci! - Sakra!
Najděte ten pitomej taxík.
- Jo! To je síla! - Fajn, Rone!
- To je ale úvod. - Páni.
- Ano. - Fakt super.
Tak jo.
PO 30 MINUTÁCH
- Vytáhni tu kulku. - Nemůžu.
Dám ti 10 000 babek!
Jste magor. Můžu počkat, až umřete, a obrat vás.
Za to bych tě kurva zabil!
- Prosím, pomoz mi! - No tak jo.
Skočím do té čínské restaurace přes ulici.
- Přinesu hůlky. - Jo, a krevety. Umírám hlady.
A koláčky štěstí!
Je to větší sranda, než jsem čekal.
Jo. Je to bomba.
PO JEDNÉ HODINĚ
My dva máme hodně společnýho. Měli jsme někoho blízkýho.
Koho jsme zklamali.
Koho jsme ztratili.
Ale není to uzavřený.
Chybovat neznamená,
že to ještě nemůžeme napravit.
PO DVOU HODINÁCH
Vylez z auta!
Nemáš kam utýct!
Nedělej blbosti!
K čertu s tím.
Jo, kurva!
- Tý jo! - Ne.
- To teda byl konec! Neskutečný. - Co se to stalo? Co?
- Úžasný. - Oscaři.
- Howardův nejlepší film. - Jeden z nejlepších konců.
- Jsem z toho paf. - Počkat. Pokračuje to.
- Sedám si. - Super.
Jo, taková menší...
- Malý dodatek. - ...motelová scéna. PS.
Jo.
Bože. Kluk z fotky.
PO DVOU HODINÁCH A 45 MINUTÁCH
FILM RONA HOWARDA
Bože, konečně konec.
- Co to sakra bylo? - Nevím.
- Je to fakt dlouhý. - Jo!
Ale to je dnes spousta filmů.
Poslední marvelovka měla tři hodiny...
Marvel? Tohle ale nebyl tříhodinovej film o superhrdinech.
Ta sekvence z motelu? Co to kurva bylo?
Nebyly tam monstra, bitky ani Deadpoolové.
Jen lidi, co zírali jeden na druhýho.
Je to dlouhý. Jen magor by čekal, že na to lidi budou koukat.
Tohle mi znepříjemní práci,
protože nám to zničí reputaci. Moment, je to finální střih?
Ne, Ron stále pár drobností upravuje.
Bezva. Tak mu řekni, ať tu ubíjející sekvenci z motelu zkrátí.
Jo, jo.
- Co je? Co se ošíváš? - Cože?
- Seš magor? - Ne, nejsem.
Ta sekvence je podle mě děsná.
- Fajn. - Jo.
Ron se v jednu staví na poradu marketingovýho.
Ukážu mu návrhy plakátů.
Tak mu to přijď říct.
Fajn, než začneme kritizovat práci legendárních režisérů,
měli bychom to rozebrat. Jestli je to odůvodněný.
Když o tom tak přemýšlím, ta sekvence nakonec není tak špatná.
- Je špatná. - Cože? Je strašná.
- Bez ní to bude perfektní. - Je hrozná.
Možná ji jen nechápeme.
Ronovy filmy mají hloubku.
Ten kluk je mrtvej syn postavy, kterou hraje Anthony Mackie,
je to taková vizuální metafora... jeho mrtvýho syna?
Je to očividně snová sekvence.
- Byl to duch. - Duch?
Ten kluk.
Ani se neshodneme na významu.
- Důkaz, že ten film je pošahanej. - To je pravda.
Je vidět, že v tom máš jasno...
- Jo, to mám. - ...tak tu poznámku sděl Ronovi ty.
Na to sakra zapomeň.
Ne... Režisér si nevezme k srdci poznámku od markeťačky. Matte...
Co máš za problém?
Není Howard ten nejmilejší muž v Hollywoodu?
No, o to jde. Chápeš?
Je známej svou laskavostí a pokorou.
Ale já z různých zdrojů vím,
že je to protivnej, mstivej kretén.
- Howard? A zdroj? - Co?
Slyšel jsem to. Nechci... Doneslo se to ke mně.
- Bývá někdy protivnej? Je Opie protivnej? - Jo.
- Proč z toho děláš takovou vědu? - Nedělám.
Drsný poznámky máš pořád. Většinou jsou určený lidem, co tě nesnáší.
Ron Howard tě má zjevně rád.
- Chci, aby to tak zůstalo. - Kámo.
Hele, tak já mu to řeknu, jo? Fajn.
- Prostě to řeknu. - Přijde v jednu.
Dobře, řeknu mu to v jednu.
V hale je Ron Howard.
Kruci. Přišel o 15 minut dřív.
Mám ho poslat pryč?
Ne, nevadí. Hned za ním přijdu.
Rone.
- Zdravím. - Zdravím.
- Rád vás vidím. - Taktéž.
Chci vám říct, že se nám ten film moc líbil.
Je vážně skvělej. Štěstí, že vás máme v týmu.
- Děkuju. To je milé. - Jo, rádo se stalo.
Víte, ukazoval jsem ho pár lidem
a mám na něj velmi povzbudivé ohlasy.
Skvělé. Zpětnou vazbu zbožňuju.
- Pokud je dobrá. - Jo, jen ta dobrá.
- Ta je nejlepší. - Jo.
- To jo. - Jo.
Takže, co vy? Máte pro mě nějakou zpětnou vazbu?
Jo, vlastně ano.
A to...
že válíte.
Moje zpětná vazba. Válíte.
- To můžu poslouchat celý den. - Klidně. Jo, bezva. Tak jo.
Jen si zaběhnu nahoru. Uvidíme se na poradě.
- Musím si zavolat. - Bezva. Volejte. Tak za moment.
Kruci. Pardon! Omlouvám se.
- Jak to šlo? - Skvěle.
- Skvěle? - Jo.
- Tak co? - Skvěle jsme pokecali.
- Jak to šlapalo? - Jako po másle.
- Jako po másle? - Jo.
- To je co?
Povídali jsme si a bylo to fajn.
Neřekls mu to.
- Řekls mu to? - Tak řekl?
Ne, koukni na ten zbabělej ksicht. Řekl kulový.
Rozmyslel jsem si to.
- No prosím. - Prokrista.
Nebylo by to ode mě moudrý.
- Proč? - Jsem známej
jako nejvlídnější šéf studia v Hollywoodu. Nechci si tu reputaci ohrozit.
- Takovou reputaci nemáš. - Co to meleš?
Máš to v popisu práce. Ten film musí vydělávat.
Nekonečnou nudu neprodám. Trefný.
Nechápete jednu věc. Jako vedoucí jsem také vyspěl.
Svého generála taky nevyšlete na smrt do předních linií.
Strategicky vyšlete postradatelné řadové vojáčky.
Sale, uděláš to ty.
- Nejsem řadovej vojáček! - Seš!
- Neudělám to. Nemůžu. - Ale jo. Musíš.
Já tu sekvenci prospal.
Psals zprávy. Ty ve spánku esemeskuješ?
- Jo. Takhle já spím. - Blbost.
Já to udělám. Udělám to, jasný?
Na rozdíl od vás nejsem srab.
Mně je Howardova přízeň fuk.
Chci dělat dobrý, zábavný filmy.
Nechceme mu zničit život. Zachráníme ho před sebou samým.
Pal to tam, holka.
Quinn, to je hezký. Jako mentorovi se mi to dobře poslouchá.
- Jsem hrdej. - Fajn pocit.
Bude to takhle. Představím tě Ronovi a ty mu povíš, že ta sekvence je hovadina!
- Jo. Dobře. - To dáš.
- Je to tvá šance. - Jo.
- Těším se na to. - Jo. Díky.
A kruci.
- Co tady dělá? Ne. - Nic to nemění.
- Nemůžu. - Jo, můžeš.
- Dobrý. - Můj oblíbenej herec.
- Dva momenty... - Zdravím. Jak to jde?
- Jak se vede? - Mackie, vás jsem nečekal.
Já ten film produkuju, tak jsem se přišel podívat na plakáty.
- Jo. - Bezva.
- Skvělý výkon. - Ano.
To je zásluhou velkýho Rona Howarda.
Rona na plakát, že?
Pardon. Tohle je jedna z našich nových nadějných manažerek.
Cinefilka. Quinn Hackettová.
Zdravím, pane Mackie.
Jsem vaše velká fanynka, takže...
Taky cinefil.
Bože. To miluju.
Panebože.
Quinn viděla ten film.
- Úžasný. - Ano.
Co vy na to?
- Jo. - Vy...
Zahrál jste to skvěle.
- Díky. - Jo, já...
Když hrajete, je to... Je to bomba.
- Díky. - Jistě.
Není zač, jistě.
- To je všechno? - Jo.
Nepodělíš se o myšlenku, cos rozebírala
- s týmem? - No...
- Jo. - Jen... taková drobnost.
- Nic velkýho. - Jo.
Jen...
Smrt čeká všude byl skvělý, úžasný film.
- Jo, no, to rozhodně. - Ano.
Je neskutečný.
Můj druhý nejlepší film.
Je tu... ještě jedna věc, kterou jsme chtěli zmínit k tomu filmu.
Jistě. O co jde?
- No... - Pozor, pozor.
- Pozor, je tu génius. - Patty, ahoj.
- Gratuluju k nové práci. - Díky.
Kde sídlíš?
Renovuju kanceláře u Liebermana.
- Hezký. - Nejlepší.
Báječné. Dostalas ode mě ty květiny? Fialový česnek.
- Tohle si pamatuju. - Dobrá paměť. Jo.
Děkuju za tu finální verzi, Ronnie.
Žertuješ? Já děkuju, žes ten film posvětila.
Je úchvatný.
A vy.
Váš dosud nejnáročnější a nejkomplexnější výkon.
- Jsem rád, že jsem součástí jeho vize. - Anthony. Jsi skvělý.
- Ta motelová sekvence. - Jo, tu...
Tak neskutečně originální a odvážná.
Už to chápu. Děkuju.
Děkuju. To jsem rád.
Sdílet něco tak osobního chce odvahu.
Bože. Kdyby se dávaly medaile za filmařskou odvahu,
měl bys truhlici zlata.
Děkuju. Přemýšlel jsem o tom a...
Nadešel čas to vynést na světlo.
- Nepospíchals. - Ano.
- Otevřels to a vdechl tomu život. - Ano.
A mně jsi dech vzal.
Díky za to.
Pardon. Marketingové na vás čeká v zasedačce.
- Běžte. - Krása.
Matty se o vás postará.
Ne tak jako já.
Tak jo. Už cítím Oscary.
Už chystejte smokingy, pánové.
Jen s Patty něco rychle proberu.
Přineste jim občerstvení.
Celý vozík.
Patty, chci si promluvit o té motelové sekvenci.
Krásná. Dojemná. Úchvatná.
Jo. Ale moc dlouhá, ne?
Málem jsem si do hlavy navrtala díru, abych umrtvila tu část, co vnímá čas.
Ptala jsem se... Kdy už to skončí?
Proč jsi mu říkala, že se ti líbila?
Teď jsem v tom sama.
Musím umělcům podlejzat jako každej producentskej šašek.
Je to jako kopanec do vaječníků.
Hele, musím ho požádat, aby to vystřihl.
- Opovaž se. Je to osobní. - Jo, slyšel jsem.
V čem je... Mně nic takovýho neřekl.
Tak osobní, že o tom nechce mluvit.
Co to znamená? O co jde?
Ten kluk v motelu ztělesňuje Ronova bratrance,
- který zemřel, když byli oba mladí. - Vážně?
Celá sekvence je o tom, že se s tím Ron smířil a život jde dál.
- Bože. Horší už to být nemůže. - Ne, horší by byl sourozenec.
Mám scénář o australském týmu šachistů.
- Přečteš si ho? - Přemluvíš Rona, aby to vystřihl?
Žertuješ? Ne.
Na tomhle filmu nedělám. To máš řešit ty, šéfe.
Já to nechápu. Pokud je to osobní, proč to musí být taková nuda?
Je to doslova šílený.
On je šílený. Je to umělec. To přece víš.
Do všeho vkládají sebe. Propůjčují svému dílu zvláštní význam,
i když ho nikdo jiný nepochytí.
Sly Stallone vnímal Demolition Mana jako alegorii
o souboji maskulinity a modernismu.
A bylo to tak?
Ne. Byla to 150minutová reklama na Taco Bell.
Motivoval ho ten jeho sebeklam,
aby každý den oblékl tu směšnou uniformu?
Ano.
Můj scénář má název Šachmat. Máš ho v mailu.
Díky, Patty.
Zdravím. Jo. Momentík.
Hej.
- Pojďte se mnou. No tak. - My... Fajn.
Takže, podle všeho je ta sekvence založená na Howardově zemřelém bratranci.
Je to metafora smíření nebo co. Nesmíme ji vystřihnout. Jsme v háji.
Jeho skutečnej bratranec?
- Howardův skutečně mrtvej příbuznej. - Kruci!
Bože... Tohle pozadí dělá z té sekvence úžasný dílo.
To nám vůbec nepomůže.
Neměl by diváky zatěžovat svou katarzí.
Ať jde na terapii. Ušetří nám 45 minut filmu.
Tak jo, dobře.
Pamatujete Svatební smlouvu? Tu dlouhou, nudnou rozvodovou řeč?
Jay Roach ji zkrátil
- kvůli mýmu rozchodu. - Jo.
Našel jsem si k němu cestu přes emoce.
Kdybychom měli mrtvýho bratrance, mohli bychom Rona přesvědčit,
že tenhle způsob uctění není vhodnej.
Řekněte, že někdo máte mrtvýho bratrance.
Ne. Já ne.
Ne.
Sale? Určitě nemáš mrtvýho bratrance?
Ne. Můj bratranec je v japonským vězení, ale...
Ale, Sale...
seš si jistej, že nemáš mrtvýho bratrance?
- Jdi někam. - Jo.
- Ne. - No co? To je fuk.
Nebudu to předstírat, abych Ronovi řekl to, co mu máš říct ty.
Jde ti o morální stránku věci?
- Jo, jsem moralista. - Velkej.
- Co Albuquerque? - Tak jo.
- A Ten Thousand Waves. - Co New Orleans?
- Ne! To ne. - Promluvme si o New Orleans.
- Sliny! Lítají tu sliny. Bože. - Klid. Fajn!
- Co řešíš? - Nic.
- Proč mu to neřekneš? - Nechci!
Fajn. Koukni na sebe.
Seš jako můj syn, když na mým iPhonu potají sledoval porno.
Jo, stejnej výraz.
Tak jo, hele.
Mám pro to důvod. Nechtěl jsem vám to říkat,
ale... Fajn, povím vám to. Podívejte.
V roce 2001 jsem v branži začínal a pozvali mě
na rodinný promítání Čisté duše.
Potom si všichni sedli do kroužku a vyjadřovali se k tomu.
Předhazovali nápady. Tak jsem zvedl ruku a podělil jsem se s Ronem o myšlenku.
- Tak jo. A? - Jakou myšlenku?
No, já...
Navrhl jsem, že by možná bylo zajímavý,
kdyby diváci od začátku věděli, že je Bettanyho postava imaginární.
- Vyklopit jim to? - To ti přišlo zajímavý?
To je celá zápletka.
Jo, nebyl to dobrej nápad.
- Měli tě vyrazit! - Nebylo to špatný. Bylo to nevinný.
A Ron mi to potom dal pěkně sežrat.
Dal mi přede všema na prdel.
Prý: „Fakt pitomá poznámka, ty šašku.
Jak můžeš navrhnout takovou ptákovinu, kreténe?“
- Nazval tě kreténem? - Nazval mě kreténem!
Přímo do očí.
Byli tam mí oblíbení filmaři a fakt si to užívali.
Umírali smíchy. Ron byl ve svým živlu.
Steven Soderbergh se smíchy plácal do stehen.
Joel Coen se celej otřásal.
Byl to nejhorší moment mojí kariéry.
A protože nemám žádnej osobní život,
byl to nejhorší moment mýho života.
Tak jo, tak jo.
Ví, že jsi to ty?
Ne. O to právě jde...
Ron si neuvědomil, že jsem to já.
Zdá se, že se mu ten, za koho mě má,
líbí a respektuje ho. Chci to tak zachovat.
A tak mu tu poznámku nesdělím. Prostě nemůžu. Neudělám to.
Konec debaty. Promiň, Sale.
Ne.
Promiň. To odmítám.
- Ale jsou nadšení. - Rone, Anthony. Sal Saperstein.
- Jak se máte? - VP Production.
Jak se vede?
Blahopřeju vám k tomu filmu.
- Je skvělej. - Díky.
Díky. Vážím si toho.
Vážně mi zvedl náladu. Byl to náročnej měsíc.
Opravdu? To mě mrzí.
Děkuju. Jo...
Jo, je to náročný.
Ne... To je... To je smůla.
Děkuju.
Jo, bylo to těžký.
Hlavně kvůli náhlýmu úmrtí mýho bratrance.
Ron-ald-a.
Ronalda Sapersteina.
No, bratranec je občas...
- jako bratr. - Jo.
Tomu rozumím.
A přesně takový... vztah jsme s Ronaldem měli.
Byl to můj bratr od jiný matky.
Což byla mámina sestra.
To je hrozné.
Mrzí mě, že se vám to stalo.
- Díky, Rone. - Víte, popravdě...
ta sekvence ve filmu, která se odehrává v motelu...
No jo.
Je to taková óda na mého zesnulého bratrance.
- Ne. - Jo.
- Takže... - Bože.
- Díky, že jste přišel. - Jo.
Protože nám oběma zemřel bratranec, a jen proto,
nemám problém vám říct,
že ta motelová sekvence je možná příliš...
Intenzivní. Je moc intenzivní.
To je tak trochu záměr.
Chci, aby se při jejím sledování diváci cítili nesví.
Aby je to tvrdě zasáhlo.
Ono je to zasáhne.
Jo. Vyčnívá nad ostatními scénami.
- Co se týče stylu. - A znovu říkám...
- O to jde. - Vážně?
- Jistěže ano. - Jo.
Chci, aby o té sekvenci diváci přemýšleli.
Ne, chci, aby ji zpochybňovali.
To se děje.
Protože můj bratranec
byl pro mě vším.
On...
naučil mě být mužem.
- No tak. - Mužem, jakým jsem dnes.
Krása.
A pokud tímto filmem uctím jeho památku, i kdyby jen trochu...
mohl bych tuto kapitolu svého života snad konečně uzavřít.
A posunout se dál.
No tak, pojď sem.
- Děkuju. Děkuju, Anthony. - Chlape.
Jsem na tebe hrdý.
- Můžu taky? - Pojďte, Saule.
Jsem Sal.
Strašně mě to mrzí, Rone.
Tu sekvenci nevystřihneme.
- Ty brečíš? Co se tam stalo? - Ne.
Když ti zemře bratranec, musíš ho nějak uctít.
To chápu. Ty mrtvýho bratrance nemáš, cvoku.
Jo, ale chvíli jsem si to myslel. Poznal jsem, jaký to je. Už to chápu.
Bože! Jsme před celebritami hrozní slaboši.
- Vy dva jste slaboši... - Ne, to...
Pane Mackie.
- Máte se? - Zdravíme.
Nechci rušit. Máte čas?
- Jo. Co potřebujete? - Jo.
Mrzí mě to, Same.
- Sal. - Fajn.
Vím, že se vás ta motelová sekvence osobně dotýká a že vám dvěma se moc líbí...
- Váš výkon. - Excelujete.
Já vím, díky. Ticho.
Je na hovno.
- Myslíme si to samý. - Je to sračka.
Co to melete? To nemůžete říkat. Teď jste tam fňukal kvůli bratránkovi.
- Není mrtvej. - Proč jste tvrdil opak?
On mě navedl.
Co to kurva je?
Věc se má tak.
Ten film je boží.
Může z toho být nadčasová klasika.
A ta motelová sekvence podle nás celej film kazí.
- Já myslel, že se vám líbí. - Ne, vůbec.
Nelíbila se mi ve scénáři ani při natáčení. Nelíbí se mi ve filmu.
Čekal jsem, že jako šéf studia řeknete, ať ji sakra vystřihne.
Tak tam běžte a udělejte to.
- Nechci. - Je to váš jediný úkol.
Není... Mám tu spoustu úkolů.
- Nemáte. - Mám.
Seberte koule a udělejte to.
Vy to produkujete. Udělejte to vy.
To nemám v popisu práce.
- Ale máte. - Vy jste šéf studia.
- Vaše práce. - Vaše.
Točíte odpad. Já vám zachraňuju kariéru.
- Tak mi pomozte. - Dobře.
Vy to nechcete udělat.
Já to nechci udělat.
Tihle dva géniové taky nejsou schopní to udělat.
- Moc díky. - Ano.
- Výborně. - Promiň.
Co kdybychom mu to prostě neřekli?
Rozumíte mi?
Ron tu sekvenci zbožňuje. Záleží mu na ní.
Jo, trochu to ten film kazí.
Bude to trochu delší
a trochu nudnější, než bychom rádi, ale neznamená to, že jsme v hajzlu.
Existuje celá řada dlouhejch
nudnejch filmů, co trhají rekordy v návštěvnosti.
Tak jo. Mám pár interních informací o té kravině...
Ach bože. Anthony Mackie.
Ten film je mistrovské dílo. Nic bych na něm neměnila.
- Ta sekvence se mu nelíbí. - Je to hovadina.
Neskutečnej respekt.
Díkybohu, sakra.
Tak jo.
Promotér viděl, jak je to dlouhý.
Prý to zkrouhnou o dvě promítání denně.
Majitelé kin tak dlouhý filmy nechtějí, pokud postrádají kápě a ufony.
Obrat se sníží aspoň o 15 %.
- Kruci. - O 15.
- Griffin nás zabije. - Já někoho zabiju.
Ještě mám dostat zaplaceno.
Musíš mu tu připomínku říct. Musíš!
Porada začala.
- Kruci. Jen... - Musíš.
- Mám Rona rád. - Bože.
Rozumíte? I on mě motivoval, abych točil filmy.
Filmy jako Rodičovství, Žbluňk, Apollo 13.
Já... Nechci si ho znepřátelit.
Znovu už ne. Celý se mi to vrací.
Prokrista. Koho zajímá, jestli tě Ron Howard bude nenávidět?
Jestli z toho bude trhák, bude ti vděčně líbat prdel.
Na ostatním jim nezáleží.
- Nic proti. - V pohodě. Je to tak.
Prostě mu tu pitomou poznámku řekni.
- Musíš. - Udělej to.
- Musíš. - Tak jo.
- Fajn. - Udělám to.
Požádám ho, ať pak zůstane, a řeknu mu to.
Ale vy mě musíte podpořit, jasný? Respektuje vás.
- Budete tam se mnou. - Jasně.
Spolehněte se, podpořím vás všema deseti.
Je mi to fuk. Jdu do toho s vámi.
Tak jo, bezva. Děkuju.
Tak jo, vážení. Tahle porada bude jízda.
Alphabet City nás vážně vyrajcoval.
Bez legrace.
Máme za to, že ten film bude mít úspěch a že má potenciál prorazit.
A těšíme se, až vám ukážeme první koncepty.
Proto tady jsme. Tak do toho.
To je nadšení. Fajn, první.
Tak jo.
Moc se nám líbí ty jeho oči. Jen se podívejte.
Uhrančivé se všemi těmi světýlky v pozadí. Prostě klasika.
Že? Zvýrazňuje to uměleckou stránku.
- Je to dobrý. - Jo.
- Hezké. - Fajn.
A tenhle je prostě bomba.
MOŽNÁ POSLEDNÍ JÍZDA
New York City. Big Apple kdysi dávno.
Má to kuráž. Je tu panorama města.
Je tu socha Svobody.
A taky
nikdy nezapomeneme.
Tak jo, co vy na to?
No, jsou to velmi schůdná řešení.
Díky.
Ale jestli můžu,
mám nápad, který by mohl mít úspěch.
Sem s ním.
Dobře...
Motelová sekvence.
Je výjimečná.
Neustále slýcháme, jak moc lidi zaujala.
Co takhle plakát s Anthonym a tím chlapcem před motelem?
Anthony?
Skvělý nápad.
Jo! Chlape. Bezva.
Proto je báječné spolupracovat s herci-producenty.
- Jo. - Rozumí materiálu.
Přesně tak. Pravda.
Dobře. Zamlouvá se nám to, že ano?
Nějaké nápady?
Matte, tys měl k tomu nějaké připomínky, že?
- Vážně? - Jo.
Matte, máte k tomu nějaký nápad?
Nápad nemám.
Měl jsem jeden nápadíček, který s tím souvisel.
Chtěl jsem vám to povědět po poradě.
Vy...
máte pro mě poznámku?
Poznámku ne, spíš návrh. Jo.
Máte pro mě poznámku podobnou té k Čisté duši?
Vy si to pamatujete?
Jo.
Jistěže ano. Jak bych mohl zapomenout?
Je to... Zarylo se mi to do mozku.
Páni. Skvělá historka.
Fajn. Jsme sice na poradě,
ale kdo chce slyšet vtipnou historku?
Jo. No tak.
Historky o svém šéfovi miluje každý.
Já nevím. Máme tu práci.
- Chápete? - Už je to dávno, ano?
Dokončil jsem natáčení Čisté duše, bylo to asi v roce 2001.
Uspořádali jsme rodinné promítání.
Mělo to skvělé ohlasy. Vynikající.
Všem se to líbilo.
Až na jednoho.
Mladého, prťavého Matta Remicka.
Matt zvedl ruku a navrhl...
Přede všemi, před Soderberghem, bratry Coenovými...
Navrhl, abychom divákům v průběhu filmu prozradili,
že postava, kterou hraje Paul Bettany, je imaginární.
Proč, Matte?
- Cože? - To jako vážně?
Doslova chtěl, abych vzal celý zvrat filmu...
Ne.
Celý koncept toho filmu a jen tak ho divákům naservíroval.
A celý ho tím zkazil.
To je blb.
Byla to bezpochyby nejhorší poznámka, jakou k mé práci kdy kdo měl.
Takže...
Páni.
Na něco se zeptám, Matte.
Viděl jste Obvyklé podezřelé
a řekl jim, aby vystřihli volajícího Keysera Sözeho,
jak se baví oblbováním policie?
Nebo...
nebo jste si prorazil cestu k M. Night Shyamalanovi a navrhl mu,
aby jeden z duchů pronesl:
„Kdy Bruceovi dojde, že je mrtvej?“
Ne!
Taky jeden mám. U Klubu rváčů řekne: „Nebylo by vtipný
všem prozradit, že je Tyler Durden výplod fantazie?“
- Co to sakra děláte? - Pardon. Je to dobrý.
Co jste si sakra myslel?
Je to klasika.
Chcete poznámku, Rone?
Tak já vám ji povím.
Natočil jste skvělej film, ale kazí ho sebestředná motelová hovadina.
K čertu s vámi.
Umřel mi bratranec.
Ty kravaťáckej zmrde!
Váš mrtvej bratranec si zaslouží víc,
než aby byl uctěnej v nudným, pitomým filmu!
- Poslouchejte mě... - A kruci.
...protože já nikdy...
- Idiote. - Rone.
- Nemluv na mě! - Běž někam, šašku plešatá.
S tebou se bavit nebudu. Chceš se bavit? Sežeň Patty.
Patty má mozek. Ty máš kulový.
Ani nevím, co tady děláš. Nedívej se na mě.
To mě poser.
- Haló? - Zdravím.
- Tady Ron Howard. - Jo, zdravím.
Chci se omluvit.
Neměl jsem vás tak bezcitně zesměšňovat.
Asi jsem byl naštvaný, protože jsem věděl, že máte pravdu.
Ne ohledně Čisté duše. To bylo ohromně hloupé.
- To ano. - Ohledně té motelové sekvence...
Do toho filmu nepatří.
Volal jsem kvůli tomu Anthonymu.
- Zdrtilo ho to. - Jo. To je mi jasný.
- Ale chápe to. - Dobře. Děkuju.
Díky, že voláte, Rone. Moc si toho vážím.
Víte, musím se vyrovnat s jistými emočními problémy,
ale nesmí to ovlivnit mou práci.
To samé platí o mně.
Měl jsem vám to říct hned ráno.
Nechal jsem se ovlivnit vlastními problémy. To jsem neměl.
Neměl jsem zmiňovat vašeho bratrance
a neměl jsem vám nadávat do plešatých šašků,
nebo co jsem to řekl.
Moc se omlouvám.
Fajn, vy přijmete moji omluvu za ty urážky a za tu čepici...
- Ano. Skvělé. Báječné. - ...a já přijmu tu vaši.
A Matte, ještě jednou...
- Jo. - ...a zničím vás.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová