ЗАБЕЛЕЖКАТА
Горя от нетърпение да гледам филма.
Странно е, че почти е завършен, а ще го видим за сефте.
Типично за авторитарни режисьори като Рон Хауърд.
Спечелил е два "Оскара" и една камара пари.
- Прави каквото си иска. - Супер, значи забележките отпадат.
Няма да са нужни, филмът ще е съвършен.
Обичам красивия ум на Рон Хауърд.
Пол Бетани бил въображаем. Какъв обрат! М. Найт Шаямалан ряпа да яде.
Да, жесток обрат.
Хайде, скъпи мои, да го пускаме!
Умирам си от любопитство! Филмите на Роналд Хауърд са велики.
Пък и екшън!
И то с Антъни Маки. Ще привлече младата публика.
- Луда съм по Антъни Маки. - И Дейв Франко.
- Момичетата ще се подмокрят яко. - Това ми го спести.
Хайде да угасите вече! Имам среща с всички Д'Амелио после.
- Пускайте! - Кефът започва, хора!
Да видим.
КОНТИНЕНТЪЛ СТУДИОС
ФИЛМ НА РОН ХАУЪРД
АЗБУЧНИЯТ ГРАД
- Карай! - По-кротко де.
- Не знам накъде. - Все едно, само тръгвай!
- Не е нужно да крещиш. - Дай газ!
- Майко мила! - Мамка му!
Карай бе, човек!
Газ!
Да му се не види!
Втасах я!
Намерете шибаното такси.
- Направо не е истина! - Браво, Рон!
- На това му се вика ударно начало. - Здрав екшън.
Тихо сега.
СЛЕД 30 МИНУТИ
- Извади куршума. - Абсурд.
Ще ти дам десет бона.
По-добре да изчакам да пукнеш и да взема всичко.
Само посмей и ще те убия!
- Моля ти се, помогни ми! - Добре де.
Ще отида в китайския ресторант отсреща.
- Ще взема клечки. - И скариди донеси, прегладнях.
И курабийки с късметче!
- Не очаквах да е такъв майтап. - Ще ме умори.
СЛЕД ЕДИН ЧАС
Двамата с теб си приличаме.
Обичали сме.
Разочаровали сме.
Губили сме скъпи хора.
Но това не е краят.
Вършили сме зло,
но можем да направим и добро.
СЛЕД ДВА ЧАСА
Слез от колата!
Няма измъкване!
Не си го и помисляй!
Майната му.
Успях!
Стига бе!
- Жесток край! Разби ме. - Не е за вярване направо.
Като за "Оскар"!
- Надминал е себе си. - Феноменален финал, честно.
- Изумително. - Има още.
- Да седнем. - Страхотно.
Това е нещо като...
- Послепис. - В някакъв мотел.
Детето от снимката.
СЛЕД 2 Ч. И 45 МИНУТИ
ФИЛМ НА РОН ХАУЪРД
Най-накрая свърши.
- Какво беше това чудо? - Доста се проточи.
Но пък си е мода в наши дни. Последният филм на "Марвел" беше три часа.
Да, но това не ти е филм за супергерои.
Каква беше тая глупост в мотела?
Никакви чудовища, боеве и свръхчовеци, само се взират един в друг.
Единствено перко може да си мисли, че някой ще го изтрае.
Както и да го рекламирам, разчуе ли се, край.
- Това финалният вариант ли е? - Не, Рон още го доизкусурява.
Тогава му кажи да отреже безкрайната сцена в мотела.
Да, да.
- Защо се държиш така? - Как?
- Перко ли си? - Не, и аз мисля, че сцената е кофти.
Добре тогава.
В 13 ч. Рон ще дойде да му покажем разни идеи за плаката.
Ела и му кажи.
Преди да правим забележки на легендарни режисьори,
трябва да сме сигурни, че се налага.
Като се замисля, сцената в мотела не е толкова лоша.
- Напротив. - Ужасна е.
Без нея филмът ще е идеален.
Може би не я разбираме. Рон е задълбочен режисьор.
Детето е мъртвият син на героя на Антъни Маки.
- Значи е визуална метафора, така ли? - Не, според мен го сънува.
- Дух е. - Един бог знае какво е.
- Ясен знак, че филмът не струва. - Права си.
- И го обясняваш много добре. - Естествено.
- Най-добре ти кажи на Рон. - Как ли пък не!
Режисьорът няма да вземе под внимание забележка от маркетинга.
Какъв е проблемът? Рон Хауърд е пословично свестен.
Точно там е работата, слави се като мил и скромен човек,
обаче се говори, че всъщност е отмъстителен гадняр.
- Рон Хауърд? - Да бе!
Така съм чувал, не знам дали е вярно.
- Малкият Опи е гаднярче, така ли? - Да.
- И не смееш да му кажеш? - Не че не смея.
Постоянно режеш този и онзи. Обикновено хора, които те мразят.
Рон Хауърд обаче май те харесва.
- И нека си остане така. - Стига де.
- Хубаво, ще му кажа, съгласих се. - Ще дойде в 13 ч.
Добре, ще му кажа тогава.
- Рон Хауърд е долу. - Подранил е с 15 минути.
- Да му кажа да си върви ли? - Не, сега идвам.
Рон.
Здравей.
Драго ми е. Исках да те похваля лично за филма.
Страхотен е! Щастливи сме да работим с теб.
- Благодаря, много мило. - Аз благодаря.
Показах филма на доста хора, за да събера мнения,
и отзивите са много добри.
И аз обичам да събирам мнения.
- Стига да са положителни. - Точно.
- Така е най-добре. - Много ясно.
О, да.
Ще споделиш ли твоето мнение?
Да, защо не.
И то е...
Че си велик, това е мнението ми.
- Говори ми още. - На драго сърце.
Супер, ха така.
Трябва да свърша нещо горе, ще се видим после.
- Тъкмо да звънна по телефона. - Добре, сега идвам.
Много се извинявам.
- Как мина? - Чудесно.
Сериозно?
- Какво стана? - Поговорихме си добре.
- Как мина? - Като по мед и масло.
- Така ли? - В смисъл?
Проведохме приятен разговор.
- Явно не си му казал. - Тя греши, нали?
Виж му стреснатия поглед, хванало го е шубето.
- Реших да си замълча. - Ето на!
Прецених, че не е разумно.
- Ама защо? - Водя се добронамерен шеф на студио.
Прецених, че не си струва да рискувам репутацията си.
- То пък една репутация! - Какви ги дрънкаш?
Работата ти е да правиш забележки, за да е успешен филмът.
Не мога да рекламирам това сънотворно. Колко хитроумно!
Явно не проумявате, че и аз съм се развил като ръководител.
Генерал не се изпраща на сигурна смърт на бойното поле.
Стратегически разумното решение е за тази цел да има пушечно месо.
Сал, ти ще му кажеш.
- Не съм пушечно месо! - Грешиш.
- Как ли пък не. - Ще се справиш.
- Проспах сцената с мотела. - Глупости, пишеше съобщения.
- Спя с телефона в ръце. - Да бе!
Стига сте се карали, аз ще му кажа.
Не съм страхлива като вас. И не ми пука дали Рон Хауърд ме харесва.
Важното е да правим хубави, интригуващи филми.
Целта ни не е да му съсипем живота, а да му отворим очите.
Само така, момиче!
Браво на теб, Куин, като ментор оценявам смелостта ти.
- Гордея се с теб. - Супер.
Ще те запозная с Рон, а ти му кажи, че онова с мотела е пълна тъпотия.
- Добре. - Сега е моментът да блеснеш.
- Радвам се за теб. - Благодаря.
- Ужас. Той защо е тук? - Не го мисли.
- Не мога. - Действай.
- Той е любимият ми актьор. - Ще се справиш. Здрасти, как си?
- Здрасти, Мат. - Не те очаквах, Маки.
Продуцирам филма и дойдох да видя рекламните плакати.
Чудесно! Страхотна игра, между другото.
Заслугата е изцяло на Рон Хауърд.
Ще го напишем на плаката.
Запознайте се с едно от младите попълнения в ръководния състав.
Куин Хакет, истинска киноманиачка.
Здравейте, г-н Маки. Голяма почитателка съм ви.
- И аз си падам маниак. - Също като мен! Шегаджия.
- И Куин гледа филма. - Браво. Как ти се видя?
Вие сте велик актьор.
Благодаря.
Да ви гледам, е върховно удоволствие.
- Благодаря още веднъж. - Няма защо.
- Това ли беше? - Да.
Не искаше ли да споделиш още нещо?
То е нещо съвсем дребно, не е важно.
"Войната е опиат" беше истински шедьовър.
Да, биваше си го.
- Велик филм. - Неговият е още по-добър.
Всъщност има още нещо, което искахме да ти кажем за филма.
Добре, какво е то?
Внимание, внимание!
- Гении в сградата. - Пати, здравей.
Честито за новия проект. Къде си сега?
- Ремонтирам офисите в сграда "Либерман". - Най-хубавата!
Чудесно. Получи ли цветята ми? Лилави алиуми.
- Запомнил съм. - Добра памет имаш.
Благодаря ти, че ми прати филма.
Шегуваш ли се? Аз ти благодаря, че го одобри.
Великолепен е.
А вие надскочихте себе си. Най-дълбоката роля в кариерата ви.
- Щастлив съм, че този човек ме избра. - Антъни, страхотен си.
- А сцената в мотела! - Именно...
Толкова оригинално и дръзко!
- Всичко ми се изясни. - Благодаря, радвам се.
Голяма смелост е да се разкриеш.
Ако имаше медал за кураж в киното, щеше да си окичен със злато.
Благодаря. Мислих много.
Прецених, че е крайно време.
- Остави чувството да узрее и го разгърна. - Личи си.
И ме остави без дъх, благодаря ти.
Прощавайте, очакват ви в конферентната зала.
Вървете. В добри ръце си с Мати. Не са меки като моите.
Хайде, тръгвам. Вече надушвам "Оскарите". Пригответе смокингите.
Само ще кажа нещо на Пати.
Занесете им нещо за хапване. Цялата количка!
Пати, трябва да поговоря с теб за сцената в мотела.
- Красива, трогателна, великолепна! - Но твърде дълга.
Едва я издържах. Направо щях да пукна!
- Нямаше свършване! - А защо пред него се превъзнасяше?
Вече съм сама, налага се да се мазня като редовите продуценти.
Като ритник в яйчниците е.
Трябва да му кажа да изреже сцената.
- Недей, ще го приеме лично. - Чух те какво каза.
Какво толкова лично има в нея?
- Дори не иска да говори за това. - Обясни ми де!
Детето в мотела символизира братовчед на Рон.
- Починал, като били деца. - Сериозно?
Чрез сцената Рон се отърсва от трагедията и продължава напред.
- По-ужасно няма накъде! - Ако беше брат, щеше да е още по-зле.
Имам сценарий за шахматисти измамници.
- Ще го прочетеш ли? - Ще кажеш ли на Рон за сцената?
Шегуваш ли се? Не.
Не работя по този филм. Проблемът си е твой, шефе.
Добре де, като е нещо толкова лично, защо е безкрайно досадно?
- Откачено е! - Вика му се творческа лудост, наясно си.
Режисьорът се влага в творбите си, вкарва в тях значение,
което никой друг не може да проумее.
За Слай Сталоун "Разрушителят" е алегория
за битката между мъжествеността и модернизма.
А така ли е? Нищо подобно. Това е 150-минутна реклама на "Тако Бел".
Но карала ли го е самозаблудата да навлича безумната полицейска униформа?
Да.
Виж сценария на "Шах шматки", в пощата ти е.
Благодаря, Пати.
Ето ме, секунда.
Идвайте бързо. След мен!
Цялата сцена с мотела е посветена на покойния братовчед на Рон Хауърд.
Метафора е на живота, който продължава. Няма как да я отрежем.
Братовчед от реалния живот ли?
- Да, истински член на семейство Хауърд. - Ужас!
Така сцената придобива дълбок смисъл.
Това не ни помага.
Не бива да товари публиката със своя катарзис.
Да върви на терапия и да ни спести тези 45 минути.
Помните ли досадната бракоразводна реч в "Предбрачен договор"?
Джей Роуч я отряза, защото се развеждах.
Склони, като го ударих на чувства.
Ако някой има починал братовчед,
може да убедим Рон, че това не е начинът да изрази почитта си.
Има ли някой от вас починал братовчед?
- Аз нямам. - И аз.
Сал, ти нямаш ли починал братовчед?
Не, имам братовчед в японски затвор.
А сигурен ли си все пак, че братовчед ти не е умрял?
- Я стига, Мат! Никакви такива. - Чудо голямо.
Няма да лъжа за починал братовчед, за да ти свърша работата.
Много морален ли стана?
- Да, морален съм. - Дума да няма.
Я кажи за Албъкърки.
- Наложиха ти забрана. - А в Ню Орлийнс?
- Не! Замълчи. - Ама кажи де!
- Хвърчат слюнки! Стига се пенявихте. - Хубаво!
- Какво ти става? Просто му кажи. - Не искам!
Погледни се само.
Държиш се като сина ми, когато го хванах да гледа порно.
Същата физиономия.
Неслучайно не искам да критикувам Рон и не ми се обяснява,
но добре, ще ви кажа.
През 2001 г., още млад и зелен,
бях поканен на прожекция на "Красив ум".
И като свърши, всички започнаха да подхвърлят идеи,
затова и аз вдигнах ръка и споделих една моя мисъл с Рон.
За какво ставаше дума?
Казах му, че би било интересно
да разкрие на зрителите отрано, че героят на Пол Бетани е въображаем.
- Да не са идиоти? - Кое му е интересното?
- Край на обрата! - Знам, идеята не беше добра.
- Трябвало е да те уволнят. - Беше невинно предложение,
обаче Рон ме направи на бъз и коприва.
Изложи ме пред цялата зала.
Какъв съм бил идиот, как съм можел да предложа такава глупост.
- Рон Хауърд те е нарекъл "идиот"? - Да! В лицето ми го каза.
Пълно беше с мои любими кинотворци, които попиваха думите му.
И се спукваха от смях.
Стивън Содърбърг чак се пляскаше по крака, а Джоуел Коен цял се тресеше.
Най-ужасният момент в професионалната ми кариера.
Всъщност изобщо, тъй като нямам личен живот.
Добре, спри се. Той знае ли, че си същият човек?
Не, точно там е работата. Рон явно не се сеща, че съм бил аз.
И изглежда харесва и уважава човека,
който си мисли, че съм, и искам да си остане така.
Затова няма да му направя забележка, не мога, абсурд.
Точка по въпроса. Съжалявам, Сал.
Не.
Извинявай, отказвам.
- Въодушевени са. - Рон, Антъни, аз съм Сал Сапърстийн.
- Сал. - Приятно ми е.
- И на мен. - Първо, поздравления за филма.
- Страхотен е. - Благодаря за високата оценка.
Повдигна ми духа, защото никак не ми беше леко този месец.
- Така ли? Съжалявам. - Благодаря.
Много ми се струпа.
- Неприятно наистина. - Благодаря.
Тежко беше най-вече защото братовчед ми си отиде скоропостижно.
Роналдо.
Роналдо Сапърстийн.
Какво да кажа, има братовчеди, които са...
- Като братя. - Да, определено.
Точно толкова близки бяхме с Роналдо.
Чувствах го като брат от друга майка.
Сестра на майка ми.
Това е ужасно. Моите съболезнования.
- Благодаря, Рон. - Да ти призная,
онази сцена от филма, в мотела...
Тя е нещо като ода за мой починал братовчед.
- Стига бе. Боже. - Благодаря, че се отби.
Не за друго, но щом и двамата скърбим за братовчеди,
ще споделя с теб, че сцената в мотела може би е твърде...
Силна, да. Точно това е идеята.
Искам хората да се почувстват неловко.
- Искам да ги потреса. - И успяваш.
- Определено бие на очи като стилистика. - Именно.
- Това е целта. - Дали?
Естествено. Искам да събуди размисли у зрителите.
- Да си зададат въпроси. - Задаваме си ги.
Защото братовчед ми беше всичко за мен.
Заради него...
- Заради него съм това, което съм днес. - Спокойно, Рон. Красиви думи.
И ако този филм спомогне поне мъничко да почета паметта му,
може би най-сетне ще успея да преодолея скръбта си.
И ще продължа напред.
- Ела да те прегърна. Голям си! - Благодаря, Антъни.
Гордея се с теб.
- Може ли и аз? - Идвай, Сол.
Сал.
Много съжалявам, Рон.
- Няма да пипаме сцената. - Какво стана, ревеш ли?
Когато братовчед ти си отиде, трябва да го почетеш.
Ясно, обаче твоят братовчед не е умрял.
Знам, но за миг забравих, разчувствах се и получих прозрение.
- Губим ума и дума, като видим звезда! - Слабаци такива.
Г-н Маки, привет, как сте?
- Може ли за секунда? - Да, разбира се.
Съжалявам, Сам.
- Сал. - Все едно.
Знам, че сцената в мотела те е трогнала, както и че всички я харесвате.
- Страхотна игра. - Благодаря, но млъкнете сега.
Сцената не струва.
- И ние смятаме така! - Трагична е.
Какви ги говорите? А ти нали ревеше за братовчед си?
- Не е умрял. - А защо излъга?
- Той ме накара. - Ще падна!
Нека ти обясня. Филмът много ни харесва.
Достоен е да се превърне в класика.
Обаче сцената в мотела опропастява всичко.
- Мислех, че ти я харесваш. - Нищо подобно!
Нито в сценария, нито като я снимахме, нито в готовия филм.
Очаквах от теб като шеф на студиото да го накараш да я отреже.
Върви и му кажи!
- Не. - Това ти е работата.
- Имам и много други задължения. - Глупости!
- Върви веднага! - Нали си продуцент, ти му кажи.
Това не е работа на продуцента.
- Напротив! - Шефът на студиото трябва да му каже.
- Дойдох да те спася, за твое добро е. - Стига!
Ти не искаш да му кажеш. Аз не искам да му кажа.
Тези двама тъпаци пък са неспособни.
- Много ви благодаря. - Съжалявам.
Тогава да не правим нищо и толкова.
Рон харесва сцената. Явно тя означава много за него.
Вярно, прави филма провлечен
и ще бъде малко по-дълъг и досаден от желаното,
но това не значи провал.
Пълно е с въздълги и досадни филми, които печелят милиони.
Слушайте, имам прясна новина за тъпия...
О, боже, Антъни Маки.
Филмът е шедьовър, нищичко не бих променила.
- И той не харесва сцената в мотела. - Ужас е!
Моите уважения. Слава богу.
Като видяха продължителността, разпространителите на филма казаха,
че ще намалят броя на прожекциите с две дневно.
Собствениците на кина искат дълги филми само със супергерои и извънземни.
- Приходите ще спаднат поне с 15%. - Мамка му!
- Грифин ще ни убие. - И аз ще убия някого, вложил съм пари.
Трябва да му кажеш. Няма друг начин!
Срещата започва.
- По дяволите. - Върви.
Обичам Рон Хауърд.
Мечтаех да правя филми като "Родители", "Плясък" и "Аполо 13".
Не искам да ме намрази. Не мога да понеса пак това унижение!
Боже мили. На кого му пука дали Рон Хауърд те мрази?
Той ще ти целува задника, ако филмът му стане хит.
- Само това ги интересува. Не се засягай. - Така си е.
- Просто му кажи и да се свършва! - Няма как.
- Налага се. - Добре, ще му кажа след срещата.
- Но ти ще ме подкрепиш. Той те уважава. - Разчитай на мен.
Да става каквото ще, не ми дреме, с теб съм на сто процента.
Хубаво, благодаря.
Хора, сега ще се развихрим!
"Азбучният град" ни форсира здравата. Неслучайно го казвам.
Можем да направим фурор в кината, които са задръстени с боклуци.
- Нямаме търпение да ви покажем идеите си. - За това сме дошли.
Така ви искам! Ето първата.
Тук наблягаме на красивите му очи, вижте ги само.
Хипнотичният ефект се подсилва и от светлинките отзад.
Класически плакат, подчертано кинематографичен.
- Бива си го. - Да, хубав е.
Този пък е адски интригуващ.
Ню Йорк - Голямата ябълка от едно време.
Контрастни форми, градски силует със Статуята на свободата.
И незабравимите Кули близнаци. Какво мислите?
- И двата са напълно удачни. - Благодаря.
Но ако позволите, имам идея, която мисля, че е много добра.
- Да я чуем. - Добре.
Сцената в мотела е необикновена.
Все ни казват колко силно изпъква.
Защо не сложим на плаката Антъни и детето на фона на мотела?
Антъни?
- Страхотно! - Знаех си!
Много се радвам. Затова е хубаво актьорът да е и продуцент.
- Той ме разбира. - Така си е, несъмнено.
Добре тогава, на всички ни харесва, нали? Какво смятате?
- Мат, ти имаше да казваш нещо, нали? - Така ли?
Сподели да чуем.
Нищо особено.
Имах една незначителна идейка във връзка с това,
но щях да ти я кажа след срещата.
Да нямаш някаква забележка?
Не бих казал, по-скоро е само идея.
Както навремето за "Красив ум" ли?
- Значи помниш? - Много ясно.
Такова нещо забравя ли се?
Запечатало се е в съзнанието ми.
То е като виц.
Знам, че работим, но кой иска да чуе нещо много смешно?
Всеки обича истории за шефа си.
- Не е нужно, да си го спестим. - Беше преди доста години.
Тъкмо бях приключил с "Красив ум", значи през 2001 г.
Имахме прожекция за близки и приятели и филмът направи фурор.
Всички бяха във възторг освен един.
Някакъв невзрачен младок - Мат Ремик.
Та значи, Мат вдигна ръка и даде идеята,
и то на всеослушание - пред Содърбърг и братята Коен,
да разкрием на публиката предварително,
че героят на Пол Бетани е въображаем.
- Защо, Мат? - Ти сериозно ли?
Буквално искаше да премахна ключовия обрат.
Не, направо да лиша филма от смисъл, като изложа всичко на показ.
Да го съсипя тотално!
Пълна глупост.
Честно ви казвам, по-тъпа забележка не бях получавал
през целия си живот.
Да те попитам, Мат.
Като гледа "Обичайните заподозрени",
посъветва ли авторите час по час да показват как Кайзер Созе
ехидно се смее и обяснява, че заблуждава полицията?
Или пък отиде ли с танцова стъпка при М. Найт Шаямалан,
за да му подшушнеш, че е добре някой дух да се изцепи:
"Кога Брус ще осъзнае, че е мъртъв?".
Не!
И аз да добавя. Примерно гледа "Боен клуб" и казва:
"Дайте да се разбере, че Тайлър Дърдън не съществува".
- Нали ми обеща нещо? - Извинявай, но е адски смешно.
Сериозно, как изобщо ти хрумна? Голяма глупост.
Провокираш ли ме, Рон?
Добре тогава.
Съсипал си филма със сцената в мотела само за да си угодиш.
Върви на майната си!
Братовчед ми умря. Безсърдечен бюрократ такъв!
Покойният ти братовчед не заслужава
да бъде почетен с филм, който досажда до смърт.
Слушай какво ще ти кажа.
Само през трупа ми!
- Нещастник! Млъквай! - Надут плешивец!
Не говоря с теб. Ако ще ми казваш нещо, повикай Пати.
Тя поне има ум в главата, кухар такъв!
Нямаш място тук. Дори не ме поглеждай!
Писна ми.
- Ало? - Здравей, Рон Хауърд е.
Искам да се извиня. Не биваше да ти се подигравам така.
Явно се вбесих, защото усещах, че си прав.
Не за "Красив ум", онова беше грандиозна глупост.
- Да, така е. - Но сцената в мотела не е за този филм.
- Току-що казах на Антъни, беше съкрушен. - Не се и съмнявам.
- Но ме разбира. - Много ти благодаря за обаждането, Рон.
Боря се с мъката, но това не бива да влияе на работата ми.
И аз имам вина, трябваше да ти кажа още сутринта.
Душевните ми терзания ме спряха, а не биваше.
Не биваше да намесвам братовчед ти и да те наричам "надут плешивец",
или каквото беше там, наистина съжалявам.
Ако ти приемеш извинението ми, и аз ще приема твоето.
Да, разбира се.
Обаче ако пак ме настъпиш, ще те съсипя.
Превод на субтитрите Боряна Богданова