КІНОСТУДІЯ
«ДОВГИЙ ДУБЛЬ»
Збав швидкість.
Ні. Я ж казав: треба було виїхати раніше. Ми пропустимо.
Кому є діло до передвечірнього довгого дубля?
Мені. Дубль буде грандіозний.
Він стане кінокадром. Я хочу бути на його зйомках.
Отам ресторан, можемо піти напитися. Оце буде розвага.
Я не пропущу цей кадр.
Що тобі до нього? Ми на майданчиках нічого не робимо,
а група рахує хвилини, коли ми підемо.
Неправда. Є керівники, від яких на зйомках ніякої користі.
- Я не такий. - Нехай.
У моїй роботі я це люблю найбільше:
бачити, як оператор і режисер оживляють сценарій.
Ми ж заради цього й працюємо.
Я працюю заради грошей, сексу й наркоти. Мабуть, я влаштований інакше.
Ти любиш кіно. Он майданчик. Отам.
- О, так. Ну... - Чорт. Де мені припаркуватися?
Точно не на проїзді. Тут же не стоянка знімальної групи.
Вертаймося в табір, як написано в листі.
Ні, нема часу.
Припаркуюся на майданчику. Я ж голова студії.
- Як буде треба, переженуть. - Добре.
Ану стій. Ти не в костюмі, в якому був на роботі.
Ти перевдягся.
- Так. - Чому?
На зйомки я приходжу в повсякденному. Бачив, у чому там ходять?
У бриджах з татуюваннями на литках.
А в костюмі ти ніби наркоман.
Чорт. Чому ти нічого не сказав? Я б теж перевдягся.
Тепер ти крутий шеф, а я зануда.
- Вибач. Не знаю, що сказати. - Даруйте.
Ви містер Ремік, голова студії?
Так! Це я. Здоров.
- Вітаю! Дуже приємно. Я Даґ. - Здоров, Даґ.
Усі дуже радіють вашому приїзду.
Ого. Чув таке?
Якби не костюм, я б вас, мабуть, і не впізнав.
Ходімо.
Бісів костюм.
Уже б ходив з величезною табличкою: «Я виписую вам чеки, свині».
Наче присутність керівника студії й так не відволікає.
Нікого я не відволікатиму. Тисячу разів бував на майданчиках.
Я вмію бути непомітним.
У них і так обмаль часу, тому, благаю, давай без ідей.
Якщо спитають моєї думки, я її висловлю.
А так мене тут і не помітять.
Дорогу президентові студії. Постороніться!
Дорогу.
Ефектна поява Метті й Села.
Привіт, Петті.
Привіт. А смокінг що, в хімчистці?
От чорт. Надто вишукано?
- Це ж не так і погано? - Та ні.
- Тільки не світися. - Добре.
Добре? Цей дубль не має права на помилку.
- Це точно. - Так?
Пробач, але твоя присутність відволікає,
як тоді, коли Боб Еванс заявлявся з пляшкою шампанського й кокаїном.
І так завжди. Малий, коли почнуться зйомки?
Через кілька хвилин. Сара з Джонасом на терасі, роблять правки.
- Ясно. - Гей,
а тут є костюмерна чи місце,
де я міг би позичити светр чи щось повсякденне?
Аякже, є. Отут, я вам покажу.
Я теж починав асистентом.
Сел, від тебе користі як від шкарпетки без пари.
Ти мав стримати його від візиту на майданчик.
Я намагався.
Навіть 20 хвилин ховався в його туалеті, щоб ми спізнились,
а він мене знайшов і нагримав. Такий сором.
- Та невже? - Саро.
Дуже всім дякую за терпіння.
Ми нарешті починаємо.
- Петті, Сел. - Привіт.
Я бачила в будинку Метта. Думала, сьогодні візитів не буде.
Знаю. Ми намагалися, але в нього сьогодні «стояк» на кіно.
Якщо він почує, що ти не хочеш його тут бачити,
ти його більше не побачиш. Сказати йому, що ти...
- Ні, ні. Хай лишається. - Точно?
Я хочу попросити в нього ще 800 штук
на пісню Rolling Stones у сцені.
Якщо подумає, що він тут небажаний гість, то не дасть.
Твоя правда. Він дуже вразливий і мстивий.
- Кажу це як його найліпший друг. - Хай буде.
Я нічого не казала. Він непоганий.
- Може, ще й корисний буде. - Не буде, повір.
Можемо посадити його в окрему апаратну. Ізолювати.
Як зараженого вірусом шимпанзе.
- Вдала думка. - Супер. Аби не заважав.
Я б ще раз переглянула початковий кадр. Дякую.
Тепер треба втримати велике дитя в манежі.
- Що? - Сьогодні Ґретин останній день.
Вона завтра летить у Лондон зніматися в надсекретному фільмі Нолана.
Я читала сценарій. Щось у стилі Джека-Різника.
Спойлер: він – це вона.
Сел, якщо в наступні пів години зйомки дубля не підуть по маслу,
фільм буде без фінального кадру.
Петті, ти тут усього-на-всього номінальний продюсер.
А я просував проєкт чотири роки.
- Невже? - Ти тут для того,
щоб підлизатися до Сари і зняти її наступний фільм.
А ти не такий тупий, як здаєшся.
Це мало про що говорить, зважаючи, яким тупим ти здаєшся.
Петті, ти була значно приємніша, коли бухала.
Тоді добре, що я перестала.
Чекай, чекай.
- Ми ж у цьому заодно? - Так.
Ми не дамо Меттові зірвати зйомки дубля...
- Добре. - ...не підпускаючи його до Сари
й не підпускаючи до акторів,
- особливо Ґрети. - Чому?
Вона хоче вибити собі на престур приватний літак.
Якщо вона його побачить, ми втратимо світло,
поки вона лиже йому зад, щоб не летіти як усі.
Зрозумів.
- Зайдіть! - Метті!
- Гей. Ой, боже. - Гей.
Так значно краще.
Я не схожий на статиста?
Краще на статиста, ніж на студійного піжона.
Ходімо вже!
- Я встигну відлити? - От-от почнуть.
- Ходімо. - Притримай міхур.
Не так швидко. Штани на мене великі. Я ледве ходжу.
- Боже, Метті. Ти ніби вперше. - Та добре.
Довгі дублі тупі.
Режисер собі ганяє лисого, не даючи нікому й дихнути.
А глядачам на все це плювати.
Ти серйозно? Довгий дубль – найвище досягнення кінематографа.
Ідеальне поєднання мистецтва й техніки.
Як у «Бердмені», «Останньому нащадку Землі» й «Крутих хлопцях».
А ти знав, що на зйомках я зустрічалася з Реєм Ліоттою?
Чесно?
Там апарат був як шкіряний диван.
- Ого. - Спочивай з миром.
А ще це чудовий інструмент сторітелінгу.
Ми бачимо, як героїня Ґрети Лі стає з упевненої в собі спустошеною,
і все це за один дубль, без склейок. Це ж бездоганно.
Майя захоче продати фільм як лесбійську лавсторі,
а не як супердепресивний довгий дубль.
Усе, починаємо. Усі по місцях.
Ми встигли. Якраз вчасно до магії.
Може, привітатися, поки не почали?
- Ні. - Ні. Стій тут.
- Добре. - От чорт. Хмара.
Дайте одну хвилинку.
Добре, тоді переглянемо...
поки не почали, ще раз переглянемо репетицію.
Альфі, постав репетицію.
Камера виставлена чудово. Тільки...
Дублерка трохи поспішає.
Треба, щоб Ґрета йшла повільніше.
ДРУГИЙ ОПЕРАТОР
Агов. Статистам не можна тут бути.
- Боже мій. Вибачте, містере Ремік. - Та ні. Нічого.
- Усе нормально. Знаю. - Я подумав, що ви статист,
- через ваш прикид. - Нічого.
Зви мене Метт. Усе нормально, не переймайся.
Добре. Метт, принести вам кави чи ще чогось?
Якщо зганяєш,
візьми мені холодної кави з вівсяним молоком і сиропом агави.
Супер, дуже тобі дякую.
Усе. Уявіть, що мене тут нема.
Якщо тебе нема, то хто ж питиме каву?
Отут стоп. Біля вхідних дверей було злегка мляво.
- Так. - Додай кілька переходів
у вітальні. Світло в кадрі нормальне?
Майже бездоганне. Якщо почнемо, встигнемо зробити ще два кадри.
- Добре. - Усі по місцях.
- Привіт. Як ти? - Привіт, Метт.
Чула, ти можеш прийти. Рада, що встиг.
Так. Ледве-ледве. Але ми таки приїхали.
На тобі сценічний одяг?
Це довга історія. Потім розкажу.
- Ти ж зайнята. - Чудово. Дякую, що прийшов.
Занотуй собі десь:
хай на початку кадру вона стане зліва від камери...
- Добре. - Робочі кадри чудесні.
- Ми в захваті. - Як чудово. Рада чути.
- Так. - Прекрасно.
Буде більший контраст при переході на широкий план.
- Добре. - А тоді...
Ми в Continental неабияк підтримуємо жінок-кінематографістів.
Знімімо дубль, і давай без твоїх фокусів.
Фокусів. Ні, ні.
Якщо десь це запишеш, було б супер. А потім...
Я з нетерпінням чекав, коли ти знімеш цю сцену,
ще відколи прочитав сценарій. Вона така поетична.
«Софія їде геть, віднині її життя не буде таким, як раніше;
усе, що вона любила, лишилося позаду». Це ти написала.
- Я. - Так.
Я б нізащо таке не пропустив.
Ми репетирували сцену цілий день
і тричі відзняли її з дублерами,
і мене від неї вже верне.
Та ну тебе. Ні.
Це ж...
Це справжня насолода. Це як бути
з ПТ Андерсоном на зйомках «Ночей у стилі буґі»,
найпершого довгого дубля,
чи як бути з Орсоном Веллсом на зйомках «Дотику зла».
На сцені з підривом авто.
Чи як бути на вулицях Куби
на зйомках похоронної сцени з «Я – Куба».
Аякже. Так, це легендарні кадри.
Піду перевірю знімальний майданчик.
Так.
САРА ПОЛЛІ
Не дай мені завадити.
Ти геть не заважаєш.
Справді?
Ні. Аж ніяк.
Якщо маєш якісь зауваження, скажи мені.
Аби бос був щасливий.
Чом би нам не випити кави?
Ні. Вона просто чемна.
- Ні. - Вона це не серйозно.
Неправда. Я маю одну ідейку. Пусти.
Саро.
Я маю одну думку. Я помітив, що дублерка Ґрети Лі не курить косячок
на початку сцени, як було в сценарії.
Ми це викинули. Цей епізод там зайвий.
От жаль. А мені він так подобався,
бо відсилає до вступної сцени, коли вони їдуть у Лос-Анджелес
і вона обіцяє Петунії кинути палити.
Це ж «фішка» фільму.
Люблю такі «фішки». Завжди їх шукаю.
Ми всі любимо, але на це нема часу.
Це ж одна секунда.
- Ні. - Це ж «фішка».
А знаєш, думка таки слушна.
Боббі, можемо повернути епізод, де Ґрета курить косяк?
Думаєш? Реквізиторам потрібен час.
Бачиш? Часу нема.
Це ж одна хвилина. Глянь, як Сарі сподобалась ідея.
Вона від неї в захваті. Ми ж на одній хвилі?
- Повернімо епізод. - Так, на одній хвилі. Повернімо.
Голова студії з мудрою думкою, хто б подумав?
Скажи?
- Як чудово. Відійдімо. - Повертаємо косяк.
- Так. - Їй сподобалась ідея.
- Так, вона добра актриса. - Та ну. Їй сподобалось.
- «Фішка» класна. - А знаєш, що класно?
- Ти вже казав? - Так.
Тепер щоразу при перегляді фільму
ми знатимемо, що вона запалює косяк завдяки нам.
Згоден. Ходімо звідси. Ходімо нап'ємося.
- Ні, ми залишимося. Це ж... - Добре.
Це ж найкраще.
Метт. Сюди.
- А що... Що... - Пішли.
Куди ми йдемо?
- Не знаю. - Що це?
Ми організували вам власну апаратну.
- Власну апаратну? - Що?
Так, розгорнули червону доріжку. VIP-апаратна.
У тебе власний стільчик і родзинки.
Мені все це не потрібно...
Мені й там було добре. У цьому нема потреби.
- Добуду вам навушники. - Дякую, Даґ.
Потрібні навушники для голови студії. Негайно.
Зрозуміла. Уже шукаю.
Саро, чому ти йому потураєш?
Це ж для нього так важливо.
Він так зрадів, що я прийняла його ремарку.
Я бачила той його вираз. Жалюгідний.
Якщо добуде права на пісню, то ціна невелика.
Якби головна була я, ти отримала б цілий альбом – і плювати на ціну.
Можемо починати, Боббі?
Чекаємо, коли підготують косяк. Майже готово.
Ой господи. Ми встигнемо зняти лише один кадр. Треба починати.
Несіть уже косяк. Дякую.
Негайно принесіть косяк!
- Дякую. - Так!
Я не хочу тут бути.
Ти ж бос. VIP-персона.
Вони вигнали мене зі своєї апаратної. Я ж не ідіот. Я все бачу.
Я підкинув Сарі ідею, вона їй сподобалась.
Ідея добра, але складна. Хай...
Я ж голова студії.
- Якщо захочу, вернуся. - Ні. Будь тут.
Я повертаюся туди! Пусти мене! Я повертаюся!
Якісь проблеми з монітором?
Ні. Я краще буду ближче до місця зйомок.
Як за тобою скучити, якщо ти тут?
Уявіть, що мене нема.
Хіба це можливо?
Косяк готовий. Можемо починати.
- Добре. - Знімаємо.
Усе. Починаємо. Мотор, будь ласка.
- Косяк згас. Вибачте. - Стоп.
От зараза!
Лише 30 секунд. Почнемо заново.
Було кльово, поки не згас косяк.
- Було... - Ти любиш Rolling Stones?
Так. Раз навіть бачив Міка Джаґґера
на вечірці Vanity Fair...
- Я тут подумала, що... - Так.
«You Can't Always Get What You Want» ідеально впишеться
у фінальний кадр. Звісно, якщо отримаємо права.
Так.
Якщо вона нам по кишені, було б чудово.
Якщо тобі щось подобається, ти ж це добудеш?
Ну, це працює трохи не так.
- Погнали. - Знімаємо.
Мотор, будь ласка.
НЕМА ЗОБРАЖЕННЯ
Ви це бачили? Картинка зникла.
Не біда. То все монітор.
- Знов зникла! - Не страшно.
Це нормально. Не біда.
Привіт, Ренделл.
Дякую за запрошення.
Софіє.
У вас є звук?
- Ви щось чуєте? - Так!
Помовч, будь ласка!
Відео зникає, і звук лагає.
Кадр робочий? Може, паузу?
Робочий. Звук нормальний.
Перестань.
- Даґ, не поможеш? - Так, містере Ремік.
Були завади, і звук пропав.
- Дайте гляну. - Навушник не...
- Я нічого не чую. - Може, батарейка?
- Тихо ви. - Замовкніть.
- Добре. Я не чую... - А навушники...
- ...підключені? - Підключені.
- Думаю, підключені... - А гучність?
Гучність? Так. Перевірмо... Не знаю.
- Тиша. - Добре. Вибач.
А знаєш, не треба.
- Дивитимусь у монітор. - Точно?
- Порядок. - Стоп.
Що? Чому? Дубль був бездоганний. Що таке?
Ґрета сказала, що чує чийсь шепіт, і він її збив.
Та ну!
Якщо продовжите з того ж місця, де зупинились,
потім склеїте кадри.
Ми не склеюємо кадри.
Навіть «1917» знімали панорамними кадрами, щоб потім склеїти.
Це не панорамні, а довгий дубль.
Без фокусів. Безперервна зйомка.
Ну, добре. Почнімо заново. Я...
Я дістану робочі навушники...
- ...містере Ремік. - Не треба. Мене тут нема.
Боббі, зберімося у вітальні, далі від бісячого Метта.
Що...
Потрібно кілька хвилин, щоб актор 2 перенастроївся,
підсох, перевдягся...
- Скільки треба часу? - П'ять хвилин.
Ми встигаємо?
- Світло буде? - Через п'ять хвилин буде.
На один дубль, без перерв.
Усі по місцях! Негайно!
То все помічник, Даґ. Ніяк не затикався.
- Розумієте? - Не переживайте.
- Його вже звільнено. - Не виганяйте Даґа.
- Не треба. - Він не дізнається,
що це ви настукали. Клянуся.
Річ не в тому. Я сам починав асистентом...
- Даґ. - О, Даґ! Що таке?
Містере Ремік, на вас змінний одяг актора номер два.
- А й точно. - Знімай.
Ні! Ми не будемо роздягати президента студії.
У костюмерній повно змінного одягу.
- Іди! Даґ, принеси. Боже. - Боже.
- Я миттю. - Ходімо. Ні. Метт, повер...
Господи. Ох.
Хай цей роззява щезне!
Я стараюся. Він мене не слухає. Він же мій бос.
Якщо не хочеш дати мені мільйони доларів на зйомку сцени
з об'ємним звуком, як у «Мандалорці»,
то позбудься його, щоб я дозняла фільм.
Я про це подбаю, моя королево. А ти твори.
Я намагаюся.
А тепер зроби так, щоб Метті пішов...
Петті, цього не буде.
Тоді я надішлю TMZ відео, де ти читаєш реп на моєму дні народження.
З матюками.
О ні, ні. Більше ні слова. Я все зроблю.
Метт, ми звідси йдемо.
Метт. Ой господи.
Тут є тип, одягнений як ви. Де він?
Пішов туди.
Метт, ми йдемо.
Мене вже шукають?
- Що ти робиш? - Я ще з приїзду хотів сцяти.
У туалеті хтось є. Я буду через 30 секунд.
Петті попросила тебе знайти. Хоче, щоб ти пішов.
Та я бачу, що вона хоче... Це ж ясно.
Бо вона хоче особливих відносин з Сарою Поллі.
І Сара хоче, щоб ти пішов.
Вона так сказала?
Так, Метт, сказала. Мені жаль.
Чому? Вона...
Думаю, тому... Кадр дуже складний,
вони втрачають світло, а ти її
дуже напружуєш, тому нам краще піти.
Якщо вона не хоче мене тут бачити, я піду.
- Розумієш? - Розумію.
А я люблю це найбільше.
Знаю, друже. Буває.
Боже мій.
- Привіт, Метт. - Привіт.
- Ти тут. Ти ба. - Нізащо б таке не пропустив.
- Нізащо. - А чому ти в сценічному?
Це довга історія. Не зважай.
Ти таки не схожий ні на кого голова студії.
- Це така рідкість. - Ого.
- Па-па, Ґрето. - Дякую.
Я хочу вирізнятися.
Ти з нами в окопах,
а це завжди геть інший досвід.
Дуже тобі дякую. До речі, ти у фільмі неперевершена.
- Так. - Справді? Дякую.
- Ми вже... Так. - На жаль, ми вже йдемо.
Стій. А що думаєш про ту сцену? Про...
Я така рада, що Сара повернула епізод з косяком.
- Боже мій. - Слава богу.
Це я запропонував.
- Що? - Так, це запропонував я.
- Не може бути. - Так.
- Коли я кидаю його в басейн? - Так.
Це відсилає до початкової сцени...
- Це ж «фішка» фільму. - Люблю «фішки»!
Усі люблять «фішки»!
- Ти це чуєш? - На початку й наприкінці.
- Чуєш про «фішку»? - Чув. Це клас. Ходімо.
- Авжеж, ідея твоя. - Так. Дякую, і... Добре.
Радий зустрічі. Ми вже йдемо.
Дякую. Як чудово.
Пригнічує те, що ми б відзняли той дубль,
але статисти щось шепотіли, й мене це збило.
Так бісить, коли таке буває. Це така неповага.
- Непростимо. - Жах. Довбані статисти.
- Падлюки. От недоумки. - Ненавиджу їх.
- Ґрето, вас кличуть, негайно. - Добре. Біжу.
Якщо хочеш, знайди мене після зйомок,
бо я ще хотіла поговорити з тобою про престур.
- О, так. - Ну, про...
Можна було б найняти приватний літак. Було б круто.
- Як A24 в «Минулих життях», нуль грошей. - О, так. Було б круто.
Два долари.
Добиралася ледь не на саморобному човні.
- Більше ніколи. - Набридло.
Я гарувала, щоб стати собою.
- Ти варта більшого. - Подумай.
- Так. - Ти варта кращого.
- Прошу, ходімо. Ні, ні. - Я...
Метт, туалет є в тебе вдома.
Я мушу сходити.
Пісяй скоріше, щоб ми звідси вшилися. Благаю, Метт.
Та розстібайся ти. Бісові штани. От чорт! Ой боже.
Ой, чорт.
О, так.
Пісяй швидше, мудило ти такий. Поквапся.
Закінчуйся. Давай-давай.
Зараза.
Чорт. Застібайся. От зараза.
Довбана застібка на довбаних старих штанах.
Ґрето. Я хотів поговорити про сезон нагород.
Не бери на зиму зйомок.
- У нас попереду... - Метт.
- Стоп! - Курва!
Ой чорт. Пробач, Ґрето.
- Прости. - Та добре.
- Усе заново. - Пробач.
- Перезнімаємо! - Ми втрачаємо світло!
Чорт, Метт. Що ти робиш?
- Вибачте. Ой, ні. - Чорт забирай.
- Чорт. Я цілий. Цілий. - Ох, Метт, забився?
- О ні. Ти порізався. - Та ні, порядок. Знімайте.
Медика!
Ви чули голову студії, знімаємо!
- Боляче? - Знімайте!
Ні, сядь посидь.
- Відвезу тебе у швидку... - Не треба.
...негайно ж.
- Вмикайте камери. - Боже мій.
Усе нормально, знімайте далі.
Ой чорт.
Господи Ісусе, Метт!
- У тебе кров. - Я в нормі. Знімайте далі!
Ні! Негайно знімайте, інакше втратимо світло!
- Добре. Погнали. - Приберіть там! 30 секунд.
Ти. Ти!
Перестань сюсюкатися з Меттом.
- Я знаю, нащо це. - Хочеш летіти звичайним рейсом?
Ні. Потім про це поговоримо.
Добре, а бачила, як сильно він упав?
Так, було дуже смішно. Іди вже.
Швидше, швидше.
- Знімаємо! - Лишіть як є.
Знімаємо через 15 секунд. Усі по місцях. Негайно!
Ти зможеш, Саро.
Ми ж збиралися піти.
Ґрета попросила мене лишитися.
Вона вже заговорила про престур.
- Так радіє. - Задля приватного літака.
Вона тільки тому лиже тобі зад.
Та з тобою взагалі тут говорять лише тому,
що щось від тебе хочуть.
Камера готова.
Добре. Мотор!
Дайте пройти.
Містере Ремік, я Ларрі Морс, медик.
- Нічого не треба. - Дайте гляну...
- Я в порядку. - Дайте...
Ай, вибачте. Я в порядку.
- Мені не потрібна допомога. - Це добре,
навряд чи є переломи...
Та тихо ж ви.
Вам треба до лікарні –
ану ж є внутрішня кровотеча.
Відвали, Ларрі. Відчепись від мене. Негайно! Відвали!
Вибачте.
Добре.
- Я не виїду. - Стоп!
- Ні! - Чому вона не їде?
Усе ж було чудово.
- Дорога заблокована. - Що?
Чия машина псує нам дубль?
Вінтажний кабріолет. Номерний знак: «ГЛВ СТД».
Голова студії, а не ГЛВ! От чорт. І те й те. Чорт. Це ж мій!
- Я переставлю. - Ти знущаєшся?
- Чому ти й досі тут? - Це не я.
Мене попросила лишитися Ґрета. Я підтримую жінок.
А деінде я їх підтримати не зможу.
Гей, ти. Пояснюєш мені про підтримку жінок?
Я... Ні. Я...
Підтримуй мене деінде, тільки не тут!
- Їдь! - Добре, добре.
- Негайно прийміть машину! - Уже.
- Я збираюся. - Знаємо!
ГЛВ СТД
- Що таке? - Чорт! Потрібен костюм!
- О ні. - До біса костюм. Їдь голий.
Ні. Ключі в костюмних штанах.
- Ти серйозно? - Я по них збігаю.
Ти купиш права на пісню Rolling Stones!
- Вона твоя. Твоя. - Господи боже.
- Вона страшенно лютує. - Зла, наче фурія.
- От чорт! - Що таке?
- Тут мільйони костюмів. - Який?
- Повно темно-коричневих костюмів. - Яка модель?
- Брунелло Кучінеллі! - А... Який фасон?
Кучінеллі! Двобортний, з функціональними петлицями!
Знайшов.
- Знайшов. Нарешті. - Біжімо. Бігом. О ні.
Готуйсь! Камера.
- Не кажи так. - Усі по місцях!
Ти вже їдеш? Ми ж не договорили про...
- Приватний літак. Буде. - Боже. Дякую. Одужуй.
- Па-па, Ґрето. - Без проблем.
Вибачте. Уже відганяю.
- Усім дякую. Вибачте. - Їдь!
- Ми вже їдемо. - Я приніс вам кави.
- Господи! Як ти вчасно, Даґ. - Чувак! Що за чорт?
Ой чорт. Господи.
О ні. Ой боже!
Вони й досі там. Прямо за нами.
- Ой чорт. - Прокляття, паршиво вийшло.
Гадство.
Думаєш, вони встигнуть зняти дубль?
Не сумніваюся.
- Світло ж іще є? - Безперечно.
Так.
Тепер скажу: епізод з косяком – просто блиск.
- Дякую. - Так.
- Я теж так думаю. - Так.
Це «фішка».
- Не встигли. - Б****!
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова