ILGAS KADRAS
Gal gali prilėtinti?
Ne. Sakiau, kad reik išvažiuot anksčiau. Pražiopsosim jį.
Kam rūpi, jei praleisim „stebuklingą valandos kadrą“?
Man rūpi. Jis bus legendinis.
Tai bus garsiausias filmo kadras. Noriu būti ten, kai jį filmuos.
Čia pat yra „The Dresden“, galėtume prisigert. Būtų smagu.
Aš nepraleisiu to kadro.
Kodėl tau tai taip svarbu? Mes nieko neveikiam filmavimo aikštelėj,
o jie tik laukia, kada išsinešdinsim.
Netiesa. Garantuoju, kad daug vadovų tik maišosi aikštelėje.
- Bet aš ne toks. - Gerai.
Tai mėgstamiausia mano darbo dalis.
Pamatyti, kaip vyr. operatorius ir režisierius įkvepia scenarijui gyvybės.
Dėl to dirbame šį darbą, seni.
Aš dirbu dėl pinigų, sekso, narkotikų. Bet turbūt aš kitoks.
Nevaidink, kad nemėgsti darbo. Štai čia.
- Taip. Gerai... - Šūdas. Kur statyt mašiną?
Tikrai ne šiame įvažiavime. Čia ne darbuotojų stovėjimo aikštelė.
Grįžkim į stovyklavietę, kaip nurodyta atmintinėj.
Ne, nėra laiko.
Pasistatysiu filmavimo aikštelėj. Aš – studijos vadovas.
- Jie galės perstatyt mašiną, jei reikės. - Gerai.
Nebevilki to paties kostiumo kaip darbe.
Tu persirengei.
- Taip. - Kodėl?
Į filmavimus rengiuos paprastai. Nematei, kaip tie murziai rengias?
Jie mūvi šortus, o blauzdos tatuiruotos.
Tu su kostiumu. Atrodai kaip faras.
Šūdas. Ko nieko nesakei? Ir aš būčiau persirengęs.
Tu atrodysi kaip kietas vadovas, o aš – kaip liurbis.
- Dovanok, nežinau, ką tau pasakyt. - Atsiprašau.
Ponas Remikas, studijos vadovas?
Tikrai taip! Labas.
- Labas! Malonu susipažinti. Aš Dagas. - Sveikas.
Žmogau, visi žiauriai džiaugiasi, kad atvykot.
Eina sau.
Jei ne kostiumas, nebūčiau jūsų pastebėjęs.
Paskui mane.
Sušiktas kvailas kostiumas.
Galėtum turėt didžiulį užrašą „Aš pasirašinėju jūsų algalapius, paršai“.
Tarsi negana to, kad studijos prezidentas visus čia blaško.
Nieko neblaškysiu, žmogau. Tūkstantįkart lankiaus filmavimuose.
Žinau, kaip būt normaliam.
Juos spaudžia laikas, tad nesiūlyk per daug idėjų.
Tai aišku. Kalbėsiu, jei klaus mano nuomonės.
Net nepastebėsi, kad aš čia.
Traukitės. Eina studijos prezidentas. Judinkitės!
Traukitės.
Didingai įeina Metukas ir Salis.
Sveika, Pate.
Sveikas. Kas nutiko, tavo smokingas valykloje?
Šūdas. Per daug prašmatnu?
- Šūdas, juk nėr taip blogai? - Nieko.
- Bet, neišsišok. - Gerai.
Gerai? Šiame kadre negali būti klaidų.
- Taip, būtent. - Ar ne?
Nepyk, bet tu blaškai dėmesį tiek pat,
kiek jį blaškytų Bobas Evansas su „Dom Pérignon“ šampanu ir kokainu.
Yra kaip yra. Ei, vaike! Kada pradedam filmuoti?
Po kelių minučių. Kiemelyje Sara tariasi dėl pakeitimų su Džonasu.
- Gerai. - Ei, gal čia yra kostiumų skyrius?
Galėčiau gauti megztuką ar kasdienę aprangą?
Žinoma. Čionai, parodysiu.
Aš pradėjau nuo padėjėjo darbo.
Sali, tu niekam tikęs kaip vieniša kojinė.
Turėjai neprileist jo prie šiandienos filmavimo.
Stengiausi.
Net slėpiausi jo tualete 20 min., kad būtų per vėlu važiuot,
bet jis rado mane ir aprėkė. Buvo gėda.
- Tikrai? - Sara.
Gerai. Visiems dėkoju už kantrybę.
Dabar pradėsime.
- Labas, Pate, Sali. - Labas.
Ką tik mačiau čia vaikštant Metą. Maniau, šiandien nebus vizito.
Suprantu. Mes stengėmės, bet jis įsiaudrinęs nuo entuziazmo.
Jei Metas išgirs, kad nenori jo čia,
niekad jo nebepamatysi. Gal perduot, kad tu...
- Ne, nieko. - Taip? Gerai.
Paprašysiu jo dar 800 gabalų,
kad panaudotume scenoje „Rolling Stones“ dainą.
Jei manys, kad nenoriu jo čia, neduos pinigų.
Tiesa. Jis labai trapus ir kerštingas vyras.
- Sakau tai kaip jo geriausias draugas. - Viskas bus gerai.
Apsimeskim, kad nieko nesakiau. Jis geras vyrukas.
- Gal padės mums. - Tikrai nepadės.
Galėtume pasodint jį įrašų kaimelyje. Karantinuoti jį.
Taip, kaip virusu užsikrėtusią beždžionę.
- Gera mintis. - Gerai, bet kas tinka.
Norėčiau patikrinti pradžios kreditus. Ačiū.
Reikia neišleist Mažylio Hjujo iš aptvarėlio.
- Aha. Ką? - Neturėsim Gretos, žinojai?
Rytoj ji skrenda į Londoną dėl kažkokio baisiai slapto Nolano filmo.
Skaičiau scenarijų, jis apie Džeką Skerdiką.
Išduosiu esmę: jis yra ji.
Sali, jeigu per ateinantį pusvalandį tobulai nenufilmuosim scenos,
filmas neturės pabaigos kadro.
Pate, geriausiu atveju, tu – prodiuserė dėl vaizdo.
Aš šį kūrinį vystau jau ketvirtus metus.
- Tikrai? - Tu čia tik tam,
kad įsiteiktum Sarai ir prisidėtum prie jos kito filmo.
Nesi toks kvailas, kaip atrodai.
Tai ne itin guodžia, nes atrodai labai kvailas.
Buvai malonesnė, kai gerdavai ir nuolat keikdavaisi.
Na, tai gerai, kad mečiau.
Pala.
- Mudu komanda, taip? - Taip.
Neleisim Metui maišytis kaip penktai kojai...
- Gerai. - ...neprileisim jo prie Saros,
- prie aktorių, ypač prie Gretos. - Kodėl?
Ji nori gaut privatų lėktuvą spaudos konferencijai.
Jei Greta pamatys Metą, visi išsimušim iš vėžių,
kol ji bučiuos jam subinę, kad nereikėtų skrist komerciniu lėktuvu.
Aišku.
- Užeikit! - Metuk!
- Sveikas. Dieve. - Sveiki.
Daug geriau.
Ar atrodau kaip kvailas statistas?
Na, kvailas statistas yra geriau nei pompastiškas vadovas.
Pirmyn!
- Galiu greit pasysiot? Gerai. - Tuoj filmuos.
- Eik. - Užspausk mažylio pūslę.
Gerai. Lėčiau, kelnės per didelės. Negaliu normaliai vaikščiot.
- Dieve, Metuk, mažvaiki. - Gerai. Susiimsiu.
Ilgi kadrai – kvailystė.
Režisierius tiesiog smaukosi versdamas kitus kentėti.
Žiūrovams nerūpi toks mėšlas.
Gal juokauji? Vieno dublio kadras yra geriausias kino pasiekimas, supranti?
Tai kaip tobula meno ir technikos santuoka.
Kaip filmuose „Žmogus-paukštis“, „Žmonių vaikai“, „Geri vyrukai“.
Bet žinot, kad filmavimo metu susitikinėjau su Rėjumi Liota?
Ak taip?
To vyro gėrybės buvo kaip odinė karamelinė sofa.
- Eina šikt. - Amžiną atilsį.
Ir tai puikus įrankis istorijai pasakoti.
Viename kadre matai, kaip Gretos Li veikėja
netenka pasitikėjimo savimi, palūžta. Tobula.
Maja norės tai reklamuoti kaip lesbiečių meilės istoriją,
o ne kaip žiauriai depresyvų ilgą kadrą.
Gerai, tuoj pradėsim. Į pozicijas.
Spėjom. Pačiu laiku į stebuklą.
Gal pasisveikinti prieš filmavimą?
- Ne. - Ne, nejudėk.
- Gerai. - Šūdas. Debesis.
Duokit minutę.
Gerai, tuomet... prieš filmuodami dar kartą pažiūrėkim repeticijos įrašą.
Alfi, prašau įjungti.
Gerai. Kameros nustatymai – idealūs. Tiesiog...
Dublerė truputį skuba.
Reikia, kad Greta neskubėtų.
VYRIAUSIASIS OPERATORIUS
Ei, statistams čia negalima.
- Dieve. Atsiprašau, pone Remikai. - Ei, nieko tokio.
- Niekis. Viskas gerai. Suprantu. - Dėl drabužių
- palaikiau statistu. - Suprantu.
Gali vadint mane Metu. Viskas gerai, nesijaudink.
Gerai. Metai, gal atnešt jums kavos ar ko nors?
Jei neši gėrimų,
norėčiau šaltos kavos su avižų gėrimu ir lašeliu agavų sirupo.
Puiku, ačiū.
Apsimesk, kad manęs čia nėra.
Jei tavęs čia nėra, kas gers tą kavą?
Gerai, sustabdom čia. Prie priekinių durų buvo lėtoka.
- Aha. - Svetainėje reikia
dar kelių kryžių. Kaip šviesa?
Beveik tobulai. Jei tuoj filmuosim, turėtų pavykti du kadrai.
- Gerai. - Į pirminę poziciją.
- Labas. - Labas, Metai,
girdėjau, kad užsuksi. Džiaugiuos, kad spėjai.
Vos spėjom, bet spėjom.
Apsirengei drabužius iš kostiumų?
Ilga istorija. Vėliau papasakosiu.
- Tu užsiėmusi. - Gerai. Ačiū, kad užsukai.
Pasižymėk,
kad pradžioje ji kadre būtų kairėje...
- Gerai. - Išankstiniai įrašai nuostabūs.
- Mes labai laimingi. - Nuostabu. Džiaugiuosi.
- Taip. - Puiku.
Kad būtų mažiau perkrauta, kai rodysime bendru planu.
- Gerai. - Tada...
„Continental“ mums labai svarbu paremti moteris kino kūrėjas.
Filmuokim kadrą, kad įsitikintum, jog nepadarėt klaidos.
Klaidos? Ne.
Taip. Būtų gerai, jei pasižymėtum. Ir tada...
Tiesiog nekantravau pamatyti tą sceną gyvai,
kai tik perskaičiau scenarijų. Ji tokia... poetiška.
„Sofija išvažiuoja, jos gyvenimas amžiams pasikeitė,
viskas, ką ji myli, lieka užnugaryje.“ Tu tai parašei.
- Teisingai. - Taip.
Na, aš nieku gyvu to nepraleisčiau.
Mes visą dieną repetavom, kelis kartus nufilmavom su dubleriais,
tad man ji kone įgriso.
Ne, neįgriso.
Gerai, taigi...
Tiesiog tai tokia šventė. Supranti? Tarsi būtum
su P. T. Andersonu filmuojant „Pašėlusių naktų“ ilgą kadrą atidarymui,
arba būtum su Orsonu Velu filmuojant „Blogio prisilietimą“.
Kai filmavo sprogstančios mašinos sceną.
Arba būtum Kubos gatvėse, kai „Soy Cuba“ filmui filmavo laidotuves.
Žinoma. Visi tie kadrai puikūs.
Pažiūrėsiu, kaip filmavimo aikštelė.
Aha.
SARA POLI
Netrukdysiu.
Visai netrukdai.
Tikrai?
Aišku, kad netrukdai.
Tiesą sakant, jei turi pastebėjimų, drąsiai sakyk.
Noriu, kad bosas būtų laimingas.
Gal išgerkim kavos?
Ji pasakė iš mandagumo.
- Ne. - Ji neturėjo omeny dabar.
Ne iš mandagumo. Pakišiu mintį.
Ei, Sara.
Viena mintis. Pastebėjau, kad pradžioje Gretos Li dublerė nerūkė,
priešingai nei parašyta scenarijuje.
Išmetėm tą detalę. Atrodė nereikalinga.
Eina sau. Man ji visad patiko,
nes susiriša su filmo pradžia, kai jos važiuoja į Los Andželą,
ir ji pažada Petunijai, kad mes rūkyti.
Išeina surišta pabaiga.
Man tokios patinka. Visad tokių noriu.
Visi norim, bet nėra laiko.
Užtruksim tik sekundę.
- Ne. - Surišta pabaiga.
Žinot ką? Tai išties puiki mintis.
Bobi, galim vėl daryt, kad Greta rūko suktinę?
Tikrai? Rekvizitų komanda užtruks, kol paruoš.
Matai? Nėra laiko.
Užtruks minutėlę. Pažiūrėk, kaip Sarai patinka ta mintis.
Ji nesitveria džiaugsmu. Mes susiderinę.
- Padarykim tai. Puiku. - Taip, susiderinę. Pirmyn.
Studijos vadovas su geru pasiūlymu, kad galėjo pagalvot?
Taip?
- Kaip puiku. Eime. - Rekvizitai, vėl reikia suktinės.
- Aha. - Jai patiko mintis.
- Ji vis dar puiki aktorė. - Baik. Jai patinka.
- Gera surišta pabaiga. - Žinai, kas šaunu?
- Ar minėjai tai? - Taip.
Visą gyvenimą žiūrėdami šį filmą,
jai užsidegus suktinę, žinosim, kad tai mūsų dėka.
Pritariu. Varykim į „The Dresden“.
- Ne, turim pamatyt, kaip filmuos. - Gerai.
Tai geriausia dalis.
Metai. Čionai.
- Kas... - Einam.
Kur einam?
- Nežinau. - Kas čia?
Įrengėme jums asmeninį įrašų kaimelį.
- Asmeninį įrašų kaimelį? - Ką?
Taip, pasistengėme. Čia VIP kaimelis.
Turi nuosavą kėdę ir nuosavas razinas.
Klausyk, man nereikia...
Man buvo visai gerai ten. Šito nereikia.
- Atnešiu jums ausines. - Dėkui, Dagai.
Reikia ausinių studijos vadovui. Dabar.
Supratau. Bus padaryta.
Sara, kodėl skatini jį?
Atrodė, kad jam tai daug reiškia.
Matei, kaip apsidžiaugė, kai priėmiau siūlymą?
Esu mačiusi tą išraišką. Apgailėtina.
Nedidelė kaina, jei už ją gausiu tą dainą.
Jei vis dar vadovaučiau, gautum visą albumą, velniai nematė tos kainos.
Bobi, galim filmuoti?
Laukiam suktinės. Tuoj bus.
Jėzau Marija. Tokiais tempais nufilmuosim vieną kadrą. Reikia filmuot.
Kuo greičiau atneškime suktinę. Ačiū.
Tučtuojau neškit suktinę!
- Ačiū. - Taip!
Velnias, nenoriu dabar būt čia, žmogau.
Tu – vadovas. Tu – VIP.
Jie ištrėmė mane iš savo kaimelio. Aš ne kvailas. Matau, kas vyksta.
Pasiūliau Sarai vieną mintį ir jai patiko.
Mintis gera, bet sudėtinga. Leisk jiems...
Aš – studijos vadovas.
- Galiu grįžt, jei noriu. - Lik čia su manim. Tik...
Aš grįžtu! Paleisk! Aš grįžtu!
Ei, ekranas nerodo?
Ne. Pamaniau, pabūsiu arčiau veiksmo.
Kaip tavęs pasiilgt, jei neišeini?
Apsimeskit, kad manęs čia nėra.
Tai kad neįmanoma.
Gavom suktinę. Mes pasiruošę.
- Gerai. - Filmuojam.
Gerai. Na va. Veiksmas.
- Žmonės, ji užgeso. Dovanokit. - Nefilmuokit.
Supistas kalės vaikas!
Tik 30 sek. Ruošiamės iš pradžių.
Atrodė kietai, kol neužgeso.
- Buvo... - Ei, mėgsti „Rolling Stones“?
Taip, kartą sutikau Miką Džegerį per „Vanity Fair“ „Oskarų“...
- Mąsčiau, kad... - Aha.
„You Can't Always Get What You Want“ tobulai tiktų
šiame pabaigos kadre. Na, jei gautume dainą.
Taip.
Jei įpirktume, tobulai tiktų. Taip.
Jei tau labai patinka, galime įpirkti bet ką, taip?
Reikalas ne visai toks.
- Gerai, varom. Dabar. - Filmuojam.
Veiksmas.
NĖRA VAIZDO ĮRAŠO
O šūdas. Matei? Įrašas nutrūko?
Nieko tokio. Dingo tik ekrane.
- Ir vėl! - Biče, tai normalu.
Nieko blogo, viskas gerai.
Labas, Rendalai.
Ačiū už kvietimą.
Sofija.
Girdite garsą?
- Girdite? - Taip!
Nutilk!
Dinginėja vaizdas, o dabar ir garsas genda.
Bus galima naudot jį? Gal stabdom?
Kadras geras. Viską girdim.
Tiesiog baik.
- Dagai, gali padėt? - Taip, p. Remikai?
Girdėjau triukšmą, dabar – nieko.
- Pažiūrėsiu. - Tiesiog...
- nieko negirdžiu... - Kartais kalti elementai.
- Nutilkit. - Užčiaupk srėbtuvę.
- Gerai. Nebegirdžiu... - Ar kištukas...
- ...iki galo įkištas? - Iki galo.
- Manau, iki galo... - Garsas įjungtas?
Taip, po paraliais. Pažiūrėkim... Nežinau.
- Tylos. - Gerai. Atsiprašau.
Žinai... Nereikia.
- Užteks ekrano. - Tikrai?
- Viskas gerai. - Stabdom.
Pala, ką? Kodėl stabdom? Dublis puikiai sekėsi. Kas nutiko?
Greta sakė, kad girdi šnabždesius ir tai ją išblaškė.
Eikit sau!
Jei tęstumėt nuo ten, kur sustabdėt, galėtumėt suklijuot.
Nieko neklijuosim.
Net „1917“ filme scenos buvo sujungtos sulietais kadrais.
Nedarysim sulietų. Čia tikras ištisas kadras.
Negudraujam, filmuojam nepertraukiamai.
Puiku. Važiuojam darkart...
- Kitąkart gausiu veikiančias. - Nereikia. Apsimesk, kad manęs čia nėra.
Bobi, galim susirinkt svetainėje? Toliau nuo suknisto Meto?
Kas...
Reikės kelių minučių, kad vėl paruoštume antrąjį svečią,
išdžiovintume, perrengtume...
- Kiek užtruks? - Penkias minutes.
Spėsim?
- Užteks šviesos? - Jei po 5 min., taip.
Bet tik vienam dubliui be trukdžių.
Visi į pradines pozicijas! Dabar!
Ei, padėjėjas Dagas vis nesiliovė kalbėjęs.
- Suprantat? - Nesirūpinkite.
- Šiandien bus atleistas. - Negalit atleist Dago.
- Neatleiskit Dago. - Jis nežinos, kad jūs paskundėt.
Bėda ne tai. Aš pradėjau dirbdamas padėjėju...
- Sveikas, Dagai. - Labas! Ką tu?
Jūs vilkite antrojo svečio atsarginius rūbus.
- Šūdas. - Šūdas. Renkis.
Ne! Mes nenurenginėjam studijos prezidento.
Spintoje yra daug kopijų.
- Varyk! Dagai, atnešk. Dieve. - O Dieve.
- Tuoj grįšiu. - Einam. Ne. Metai, grįžk...
O Dieve.
Noriu, kad Misteris Magu dingtų!
Aš bandžiau. Jis neklauso manęs. Jis mano bosas.
Jei nenorit duot man milijonų dolerių, kad filmuočiau sceną
keistoje „Mandaloriečio“ filmavimo aikštelėje,
atsikratykit juo, kad galėčiau baigti filmą.
Aš susitvarkysiu, karaliene. Tu tik užsiimk savo menu.
Bandau.
Priversk Metuką išvažiuoti...
Pate, to nebus.
Antraip nusiųsiu TMZ medijai vaizdo įrašą, kur tu repuoji per mano gimtadienį.
Ir pasakai žodį iš „n“ raidės.
Ne, daugiau nė žodžio. Bus padaryta.
Metai, mes išvažiuojam.
Klausyk, Metai. Eina šikt.
Yra vyras tokiais pat rūbais. Kur jis?
Nuėjo ten.
Metai, turim važiuot.
Ė, jie manęs ieško?
- Ką tu, blemba, darai? - Vos atvažiavęs norėjau sysiot.
Kažkas yra tualete. Užtruksiu tik 30 sek.
Patė nori, kad dabar pat išvažiuotum.
Žinau, kad nori... Akivaizdu.
Nes ji nori ypatingo ryšio su Sara Poli.
Sara irgi nori, kad išvažiuotum.
Ji taip sakė?
Taip, Metai, sakė. Apgailestauju, seni.
Kodėl? Ji...
Nes, manau... Tai labai sudėtinga scena,
diena eina į pabaigą, o tu čia keli jai stresą, tad turėtum išeiti.
Jei ji nenori manęs čia, nenoriu čia būti.
- Supranti? - Suprantu.
Mėgstamiausia darbo dalis.
Žinau, drauguži. Viskas gerai.
O Dieve.
- Metai, labas. - Labas.
- Tu čia. O Dieve. - Nė už ką nepraleisčiau.
- Žinoma. - Jėga. Kodėl tu su statisto rūbais?
Daug pasakot. Nesuk galvos.
Žinai, tu tikrai kitoks studijos vadovas.
- Kaip nuostabu. - Oho.
- Ate, Greta. - Ačiū.
Stengiuosi būti kitoks.
Esi su mumis darbo įkaršty, tai visad gerai paveikia.
Ačiū. Beje, labai gražiai dirbi.
- Taip. - Tikrai? Ačiū.
- Mes ką tik... - Deja, turim važiuoti.
Pala. Kaip tau viskas atrodo? Na...
Kaip džiaugiuos, kad Sara grąžino suktinę.
- O Dieve. - Ačiū Dievui.
Tai mano mintis.
- Ką? - Taip, aš tai pasiūliau.
- Negali būti. - Taip.
- Kai numetu ją į baseiną? - Taip.
Tai pradžios scenos atgarsis, kuris...
- Suriša filmą. - Dievinu surištą pabaigą!
Visi jas dievina!
- Girdi? - Yra ir pradžioje, ir pabaigoje.
- Girdi apie surišimą? - Girdžiu. Varom.
- Žinoma, kad tavo. - Taip, ačiū... Gerai.
Gera pasimatyti. Mes važiuojam.
Ačiū. Labai gerai.
Kaip erzina tai, kad būtume nufilmavę sceną,
bet tas šnabždesys užkulisiuose visai mane sutrikdė.
Kaip pikta, kai taip būna. Kokia nepagarba.
- Nepateisinama. - Suknisti statistai.
- Subingalviai. Sušikti asilai. - Močkrušiai.
- Greta? Kviečia į pirmą poziciją. - Gerai. Tuoj.
Susirask mane baigtuvėse,
nes norėčiau pakalbėt apie spaudos konferenciją.
- Gerai. - Žinai...
Galėtume skrist privačiu lėktuvu. Na, būtų smagu.
- „A24“ „Praėję gyvenimai“ – jokių pinigų. - O taip. Būtų smagu.
Na, du doleriai.
Vos ne pati turėjau čia atropot.
- O ne. Užteko. - Man to gana.
Per daug dirbau, kad atsidurčiau čia.
- Nusipelnai daugiau. - Pagalvosi?
- Puiku. - Nusipelnai geriausio.
Prašau eit su manim. Ne.
Turi tualetą namie.
Turiu nueit.
Myžk greičiau, kad galėtume nešdintis po velnių. Prašau.
Sysiok, blemba. Sušiktos kelnės. Šūdas! O Dieve.
Šūdas.
Po galais. Po galais.
Greičiau sysiok, kvailas šikniau. Nagi.
Baik. Nagi.
Blemba. Nagi. Sušiktas šūdas.
Supistas supistų kelnių užtrauktukas.
Greta, norėjau pakalbėt apie apdovanojimų sezoną.
Atsilaisvink žiemą.
- Mes turim... - Metai.
- Stabdom! - Užpiso!
O šūdas. Labai atsiprašau, Greta.
- Atsiprašau. - Gerai.
- Iš naujo. - Atsiprašau.
- Iškart! - Iš naujo! Tuoj sutems!
Prakeikimas, Metai. Ką darai?
- Atsiprašau. O šūdas. - Eina šikt.
- Šūdas. Aš sveikas. Viskas gerai. - Metai, nesusižeidei?
- O ne. Atrodo nekaip. - Ne, nieko. Filmuokit toliau.
Mediką!
Girdėjot vadovą, filmuokim!
- Viskas gerai? - Filmuokit!
Ne, prisėsk.
- Eini į skubią pagalbą... - Nieko, viskas gerai.
...tučtuojau.
- Filmuokit. - O Dieve.
Nieko tokio, filmuokit toliau.
O šūdas.
Jėzau Marija, Metai!
- Visur kraujuoji. - Aš sveikas. Tik toliau filmuokit!
Ne! Reik filmuot dabar, antraip neturėsim kadro!
- Gerai. Varom. - Išvalykit tą mėšlą! Pusė minutės.
Tu. Tu!
Baik būt tokia maloni Metui.
- Žinau tavo tikslą. - Tu nori skrist komerciniu?
Ne, po velnių. Pakalbėsim vėliau.
Gerai, bet matei, kaip žiauriai jis krito?
Taip, labai juokingai. Eik.
Nagi.
- Varom, varom! - Velniop švarą.
Filmuojam po 15 sek. Visi į vietas. Dabar!
Tu gali, Sara.
Maniau, mes važiuojam.
Taip... bet Greta prašė pasilikt.
Ji jau kalba apie filmo reklamavimą.
- Ji nekantrauja. - Kad gautų privatų lėktuvą.
Tik dėl to bučiuoja tau subinę.
Šioje filmavimo aikštelėje žmonės kalbasi su tavim,
tik kad gautų naudos.
Kamera paruošta.
Gerai. Veiksmas!
Ateinu.
Sveiki, p. Remikai. Aš Laris Morsas, filmavimo aikštelės medikas.
- Labas. Man nieko nereikia. - Leiskit...
- Aš sveikas. - Leiskit...
Supistas šūdas, atsiprašau. Nieko.
- Nenoriu pagalbos. Aš sveikas. - Gerai,
kad, regis, niekas nelūžę...
Jūs turit būt tyliai.
Bet greit kreipkitės į skubią pagalbą,
nes galimas vidinis kraujavimas.
Klausyk, Lari, atsipisk. Atsipisk nuo manęs. Staigiai!
Atsiprašau.
Gerai.
- Neįtikėtina. - Stabdom!
- Ne! - Kokio velnio ji sustojo?
Buvo tobula.
- Mašina blokuoja išvažiavimą. - Ką?
Kieno suknista mašina gadina sceną?
Senas kabrioletas. Su užsakytu numeriu „STD GALVA“.
Studijos galva, o ne STD kaip LPL! Šūdas. Vis tiek tas pats. Blemba. Ji mano!
- Patrauksiu ją. - Blemba, rimtai?
- Kodėl tu dar čia, Metai? - Aš nekaltas.
Greta prašė pasilikt. Stengiuos palaikyti moteris.
Negaliu jų palaikyt, jei nesu šalia.
Aiškini man, ką reiškia palaikyt moteris?
Aš... Ne...
Palaikyk mane bet kuriame Žemės kampe, tik ne čia.
- Važiuok! - Gerai.
- Greit trauk sušiktą mašiną! - Traukiu.
- Tuoj. - Žinom!
STD GALVA
- Kas yra? - Velnias! Reikia kostiumo!
- O ne. - Dėjau ant tavo kostiumo. Važiuok nuogas.
Ne. Raktai yra kostiume.
- Išsipisinėji iš manęs? - Pasiimsiu.
Sumokėsi už tą „Rolling Stones“ dainą!
- Taip. Ji tavo. - O Jėzau Marija.
- Seni, ji pyksta, blemba. Nesveikai. - Ji įsiutusi.
- Šūdas! - Kas yra?
- Čia milijonas gelsvų kostiumų. - Kuris tavo?
- Tiek daug suknistų kostiumų. - Koks modelis?
- „Brunello Cucinelli“. - Koks tipas?
„Brunello Cucinelli“! Dvieilis su funkcionaliomis kilpomis!
Radau.
- O šūdų šūde. Turiu. Dieve, šūdas. - Bėk. O ne.
Pasiruošt! Garsas.
- Nesakyk to. - Į pradines vietas!
Pala, išvažiuoji? Nebaigėm pokalbio...
- Lėktuvas – tavo. Nebijok. Taip. - O Dieve. Ačiū. Sveik.
- Ate, Greta. - Nėr už ką.
Dovanokit. Išvažiuojam.
- Visiems ačiū. Atsiprašau. - Varyk!
- Išvažiuojam. - Atnešiau jūsų kavą.
- Jėzus Marija! Pačiu laiku, Dagai. - Šūdas, Jėzau! Eina šikt.
Šūdas. Jėzau Marija.
O ne. O Dieve!
Jie vis dar ten. Tiesiai už mūsų.
- Šūdas. - Prakeikimas, blogai praėjo.
Blemba. Šūdas.
Manai, jiems pavyks nufilmuot?
Taip, be abejo.
- Lauke dar šviesu, ar ne? - Visiškai.
Aha.
Pasakysiu tau dabar: suktinė atrodė kietai.
- Dėkui, žmogau. - Aha.
- Ir aš taip manau. - Taip.
Surišta pabaiga.
- Nenufilmavo. - Šūdas!
Išvertė Kristina Čeidaitė