В ЕДИН КАДЪР
Отпусни газта.
Казах ти да тръгнем по-рано, ще го изпуснем.
Пука ли ти за тъпия "златен час"?
Да, ще стане уникално.
Култова сцена. Искам да съм там, като я заснемат.
Бар "Дрезден" е наблизо. Да се напием, ще бъде забавно.
Държа да видя!
Да ти имам хъса! Само висим на снимачната площадка,
а те нямат търпение да си тръгнем.
Сигурно много началници са кръгла нула на терен,
но не и аз, това е любимото ми задължение.
Да гледам как сценарият оживява. Нали затова работим?
Аз работя за пари, секс и дрога, но явно съм друг тип човек.
Стига, и ти обичаш. Ето ги там.
- Не е точно така, ама... - Къде да спра?
Само не на тази алея, нямаме разрешение.
- Да се върнем в базовия лагер. - Не, няма време.
Ще спра на площадката, началник съм.
Ще мръднат колата, ако пречи.
Я чакай малко. В офиса беше с костюм, преоблякъл си се.
Да, за да съм по-неглиже. Виждал ли си ги как се носят?
По къси гащи и татуировки. С костюм мязаш на наркоченге.
Защо не ми каза? И аз щях да се поразхвърлям.
Сега ти ще си готин, а аз - идиот.
- Какво да ти кажа... - Ехо!
- Вие ли сте шефът на студиото? - Да, същият, как е?
- Приятно ми е, Дъг. - Здрасти, Дъг.
- Всички са във възторг, че ще идвате. - Видя ли?
Разпознах ви по костюма.
Елате.
Тъпият костюм!
Трябваше да носиш табела: "Аз ви плащам, гадове".
Не им стигаше посещението на директора!
Няма да преча. Знам как да се държа, много пъти съм бил на снимки.
И не прекалявай с идеите, времето е кът.
Ако питат за мнение, хубаво, иначе ще бъда незабележим.
- Направете път на шефа на студиото! - Ето на!
- Техни Величества Мати и Сал. - Здрасти, Пати.
Смокингът ти да не е на химическо?
- Твърде съм издокаран. Толкова ли е зле? - Не.
- Но не се пречкай, няма време за грешки. - И аз му го казах.
Извинявай, но присъствието ти разсейва.
Все едно Боб Еванс да цъфне с шампанско и пликче кокаин.
Знаеш как е. Момче, кога започваме?
След няколко минути. Сара донаглася всичко с Джонас.
Имате ли гардеробна тук?
- Да се преоблека в нещо по-спортно. - Да, сега ще ви покажа.
И аз бях асистент.
Сал, за нищо не ставаш! Трябваше да го убедиш да не идва.
Опитах се! Дори 20 минути се крих в банята, за да закъснеем.
- Той обаче ме намери и се разкрещя. - Не думай.
Благодаря ви за търпението, скоро започваме.
Пати, Сал, току-що мярнах Мат. Нали уж нямаше да идва днес?
Опитахме се да го спрем, но адски се е нахъсал.
Ако чуе, че е нежелан, няма да се весне повече. Да му кажа ли?
Не, недей. Ще му искам още 800 бона за песен на "Ролинг Стоунс".
Ако реши, че е нежелан, ще ми откаже.
Вярно, много е раним и отмъстителен.
- И го казвам като негов приятел. - Стига, свестен човек е.
- Може дори да помогне. - Абсурд.
- Да го изолираме някъде. - Като заразноболен.
- Чудесна идея. - Хубаво.
Да проверим пак началния кадър.
Трябва да държим бебето в кошарката. Грета заминава, нали знаеш?
Утре лети за Лондон за свръхсекретен филм на Нолан.
Четох сценария, за Джак Изкормвача е.
Оказва се, че е жена.
Ако следващият половин час не мине гладко, оставаме без финална сцена.
Пати, ти се водиш продуцент, но дотам.
- Работя по този филм от четири години. - Нима?
Целта ни е да се подмажем на Сара за следващия.
Не си толкова тъп, колкото изглеждаш. Не е комплимент, предвид вида ти.
- А ти беше много по-мила, когато пиеше. - Добре че спрях.
- Стига, в един отбор сме, нали? - Да.
Мати няма да ни провали, ако го държим настрана от Сара.
- И от актьорите, най-вече от Грета. - Защо?
Иска служебния самолет за престурнето.
Ако го види, ще се стъмни, докато му се мазни, за да й го даде.
Ясно.
- Влез! - Мати!
- Боже мой. - Здрасти пак.
- Много по-добре. - Да не приличам на статист?
По-добре статист, отколкото надут началник.
Хайде!
- Само да пикая? - Започват.
- Тръгвай. - Ще стискаш.
По-бавно, че ще се спъна, панталонът ми е голям.
- Бъди професионалист. - Добре де.
Мразя снимането в един кадър. Режисьорът се кефи, останалите страдат.
На зрителите не им пука.
Бъзикаш ли се? Това е най-голямото постижение в киното.
Идеалното съчетание на артистичност и техника.
Като в "Бърдмен", "Децата на хората", "Добри момчета".
Знаеш ли, че ходех с Рей Лиота по онова време?
- Беше му огромен. Да почива в мир! - Майчице.
И е чудесен разказвачески похват.
Виждаме героинята от самоуверена до напълно съсипана
в кадър, заснет без прекъсване - какво съвършенство!
Мая ще иска да го рекламира като любовна история между лесбийки.
Започваме, пригответе се.
Тъкмо навреме за магията на киното.
- Да отида ли да ги поздравя? - Не, стой тук.
По дяволите, има облак, една минута.
Да изгледаме репетицията още веднъж, докато чакаме.
Алфи, пусни я.
Камерата е добре, но дубльорката върви прекалено бързо.
Трябва да кажем на Грета да забави.
Тук е забранено за статисти!
- Боже, извинявайте, г-н Ремик. - Няма нищо.
- Спокойно. - Реших, че сте статист заради дрехите.
Викай ми Мат, няма проблем.
Добре, Мат, да ви донеса кафе или нещо друго?
Може, вземи ми студено пресовано с овесено мляко и малко агаве.
Благодаря.
- Все едно ме няма. - Ако те няма, кой ще пие кафето?
Спри. Прекалено се бави пред вратата, а вътре е малко постно.
Как е светлината?
Почти идеална. Ще успеем да направим два дубъла.
- Добре. - Да започваме, хора.
- Здрасти. Как е? - Радвам се, че успя, Мат.
На косъм, но дойдохме.
- С дрехи от реквизита ли си? - Дълга история, после ще ти кажа.
- Сега си заета. - Благодаря, че дойде.
Отбележи в началото да е по-вляво в кадъра.
- Много сме впечатлени от всичко дотук. - Супер, радвам се, чудесно.
Така фонът ще е по-наситен, преди да я хване в цял ръст.
За нас е приоритет да подкрепяме жените режисьори.
Дано не се разочаровате след днешните снимки.
Не, абсурд.
Отбележи и това, а после...
Нямам търпение да видя тази сцена. В сценария беше описана много красиво!
"София потегля с колата, животът й се е променил завинаги.
Всичко, което обича, остава зад гърба й." Ти си го написала.
- Да. - Не бих го пропуснал за нищо на света.
Репетирахме цял следобед, заснехме го три пъти с дубльори.
- Вече започва да ми писва. - Не, глупости!
- Значи... - Голямо удоволствие е да съм тук.
Като на снимките на "Буги нощи" с П. Т. Андерсън
или с Орсън Уелс в "Допир до злото" и сцената с колата бомба.
Или онази с погребението в "Аз съм Куба".
Да, наистина невероятни сцени. Трябва да проверя какво става.
Не искам да преча.
Изобщо не пречиш.
- Наистина ли? - Разбира се, че не.
Всъщност, ако имаш забележки, казвай. Искам шефът да е доволен.
Да изпием по едно кафе.
Чакай, тя го каза от учтивост!
Имам една идейка, спокойно. Сара!
Мислех си нещо. Дубльорката на Грета не пушеше джойнт,
както е в сценария.
Да, преценихме, че е излишно.
На мен пък много ми харесва.
Връзва се с началото, когато пристигат в Ел Ей
и тя обещава на Петуния да спре да пуши.
Ще е нещо като огледален финал, много обичам така.
- И аз, но няма време. - Ще отнеме само секунда. Огледален финал.
Всъщност идеята е много добра.
Боби, да върнем джойнта.
- Сигурна ли си? Ще чакаме да го донесат. - Времето е кът.
Няма да се забавят толкова. Сара е във възторг, на една вълна сме.
- Прав си, да го направим. - Супер!
- Шефът на студиото даде добра идея. - Видя ли?
- Сега ела насам. - Връщаме джойнта.
Идеята й хареса.
- Добра актриса е. - Глупости, искрена е.
- Огледален финал, това ли й каза? - Да.
Филмът ще остане в историята с джойнта, и то благодарение на нас.
- Така е, да вървим в бара. - Не, гледа ми се, това е най-интересното.
Мат, насам.
- Върви. - Защо ме вика?
- Не знам. - Приготвихме ви монитор за наблюдение.
- Монитор? - Да, специално за нашия ВИП гост.
Имаш си стол и стафиди.
Нямам нужда от нищо. Там си беше идеално.
- Ще донеса и слушалки. - Благодаря.
- Веднага намерете слушалки за шефа. - Разбрано.
- Сара, защо го насърчаваш? - Явно много държи на това.
- Видя ли как се зарадва? - Не се излагай!
Малка цена за скъпата песен.
Ако още бях шеф, щеше да имаш целия албум.
- Боби, да започваме. - Чакаме да донесат джойнта.
Господи, ще имаме време само за един дубъл.
Побързайте с джойнта, моля!
Донесете го веднага!
- Ето! - Благодаря.
- Не искам да кибича отзад. - Ти си ВИП персона.
Нарочно ме навряха тук, не съм глупав, виждам какво става.
- Дадох една идея и Сара я хареса. - Затрудняваш всички.
- Аз съм шеф на студиото, връщам се там. - Не, стой тук.
Връщам се и точка!
- Да няма проблем с монитора? - Не, искам да съм в екшъна.
- Как да ни домъчнее, като все си тук? - Правете се, че ме няма.
Не че е възможно.
Донесоха джойнта, готови сме. Снимаме!
Готови сме. Начало, моля!
- Хора, угасна, съжалявам. - Стоп.
- Да му се не види! - Само 30 секунди и снимаме отначало.
Яко беше, докато не угасна.
- Фен ли си на "Ролинг Стоунс"? - Да, виждал съм Мик Джагър веднъж.
"Невинаги получаваш каквото искаш" ще пасне идеално накрая.
Стига да е възможно.
Супер щеше да е, ако ни беше по джоба.
Щом я харесваш, няма невъзможни неща.
Не става толкова лесно.
- Хайде сега. - Снимаме.
Начало, моля.
НЯМА СИГНАЛ
- Видя ли как прекъсна? - Няма проблем, от монитора е.
- Ето пак! - Нормално е, спокойно.
Привет, Рандъл. Благодаря за поканата.
София.
- Вие чувате ли нещо? - Да, замълчи!
Видеото прекъсва, а и звук няма. Става ли за нещо?
Чува се идеално, спри се.
- Дъг, помогни ми. - Да, г-н Ремик?
Чуваше се пращене, а сега нищо.
- Дайте да видя. От батерията е. - Нищо не чувам.
- Тихо. - Млъкни!
- Проверихте ли дали са вкарани добре? - Да, докрай са.
- А усилен ли е звукът? - Я да видим, не знам.
- Тихо. - Съжалявам.
- Не са ми нужни, ще гледам монитора. - Стоп.
Защо "стоп"? Супер беше, какво стана?
- Грета каза, че шушукането я разсейва. - Стига де!
Продължете от там, където спряхте, а после слепете кадрите.
- Нищо няма да лепим. - Или с бързи преходи като в "1917".
Снима се нацяло, няма преходи, ще повторим.
- Добре, хайде. - Ще ви донеса работещи слушалки.
Не ми трябват, все едно ме няма.
Боби, да се съберем някъде по-далеч от досадния Мат.
- Какво става? - Един актьор трябва да се преоблече.
- Колко ще отнеме? - Пет минути.
- Ще имаме ли светлина? - Да, но никакво спиране повече.
Всички по местата!
- Само за сведение, говореше асистентът. - Не се тревожете.
- Довечера изхвърча. - Не, не уволнявайте Дъг!
- Няма да разбере, че е заради вас. - И аз съм бил асистент.
- Здрасти, Дъг. - Как си?
Облечен сте с резервните дрехи на актьора.
- Вярно! - Сваляй.
Няма да събличаме шефа! Гардеробната отзад е пълна с дрехи.
- Върви ги донеси! - Боже.
- Сега идвам. - Не, Мат! Божичко.
- Искам да го разкараш! - Опитвам се, но не чува. Шеф ми е.
Или ми осигурете милиони долари
за звуково оборудване като в "Мандалорецът",
или го отстрани, за да довърша филма.
- Аз ще имам грижата, ти просто твори. - Опитвам се.
- Накарай Мати да си тръгне. - Няма да стане.
Иначе ще покажа на всички как рапираш на рождения ми ден.
- И как казваш думата с "н". - Разбрах те, действам!
Мат, тръгваме си веднага.
Слушай. Майчице!
- Къде е онзи, дето е облечен като теб? - Там.
Мат! Тръгваме си.
Мен ли търсиш?
- Какви ги вършиш? - Пикае ми се ужасно.
Тоалетната е заета, секундичка.
- Пати настоява да си тръгнеш веднага. - Знам, то е ясно.
- Иска да се сдуши със Сара Поли. - И тя иска да си тръгнеш.
- От устата й ли го чу? - Да, съжалявам, Мат.
- Но защо? - Сцената е много трудна,
започва да се стъмва, а ти й докарваш голям стрес.
- Щом тя не иска да остана, тръгвам. - Знаеш как е.
- Но това ми е любимото. - Знам.
- О, боже. Мат, здравей! - Здравей.
- Дошъл си! - Не бих пропуснал финала.
Защо си с дрехи от реквизита?
Дълга история, не се тревожи.
Наистина няма друг шеф като теб.
- Невероятен си! - Чао, Грета.
Дошъл си на терен, това показва отношение.
Благодаря. Справяш се прекрасно, между другото.
- Благодаря. - За жалост, трябва да тръгваме.
Как ти се видя сцената дотук?
Радвам се, че Сара върна джойнта.
- Слава богу. - Всъщност аз дадох идеята.
- Какво? - Аз й го казах.
- Стига бе! - Да.
Хвърлям джойнта в басейна и така правя връзка с началото.
- Огледален финал. - Любимото ми!
- Много ясно! Чуваш ли? - Свързва началото с края.
- Именно. - Ясно, сега да вървим.
- Естествено, че идеята е твоя. - Драго ми беше, тръгваме.
- Благодаря, супер си. - Дразнещото е, че щяхме да сме готови,
но някой отзад не спираше да шепне и се разсеях.
Вбесявам се, като стане така, тотална липса на уважение.
- Ужасно е, проклетите статисти. - Големи тъпаци са.
- Грета, викат те. - Добре, идвам.
Потърси ме на партито после, исках да говорим нещо за престурнето.
Може да използваме служебния самолет.
- Да, би било забавно. - В "Минали животи" нямаха пари.
Даваха два долара на кръст. Едва се придвижвах.
- Абсурд. - Писна ми! След толкова труд.
- Заслужаваш много повече. - Просто си помисли.
Тръгвай вече. Не, имаш си тоалетна вкъщи!
- Не издържам! - Пикай бързо и да се махаме.
Отваряй се де! Шибан панталон. Мамка му! О, боже.
Майко мила.
Да му се не види. Мамка му и прасе.
Пикай по-бързо бе, нещастник такъв. Хайде вече.
Свършвай де! Ужас.
Сега пък заяде. Проклетия!
Шибаният му цип!
Идва периодът с филмовите награди. Освободи си зимата.
- Имаме... - Мат.
- Стоп! - Мамка му!
- Много съжалявам, Грета. - Няма нищо.
- Бързо по местата, ще снимаме пак! - Стъмва се!
- Дявол те взел, Мат! - Леле!
- Мат, добре ли си? - Нищо ми няма.
- Май се удари лошо. - Продължавайте снимките!
- Лекар! - Шефът каза да снимате!
- Не спирайте! - Трябва да поседнеш.
- Нищо ми няма. - Карам те в спешното!
Снимайте! Добре съм, продължавайте. Стига де!
- Сега пък омазваш всичко с кръв. - Добре съм, снимайте!
Бързо, изпускаме момента!
- Добре, хайде. - Трийсет секунди!
А ти престани да се подмазваш на Мат.
- Лети ли ти се с редовен полет? - Не, но ще говорим после.
- Ама как се преби само! - Голям майтап. Върви, върви.
- Бързо, хора! - Майната му, не разчиствайте.
Снимаме след 15 секунди. Всички по местата веднага!
- Ще успееш. - Нали щяхме да тръгваме?
Грета ме помоли да остана във връзка с рекламата на филма.
Подмазва ти се само за да използва служебния самолет.
Буквално всеки тук говори с теб само за да изврънка нещо.
- Камерата е в готовност. - Начало!
Дръпнете се.
- Здравейте. Лари Морс, лекарят на екипа. - Няма нужда.
- Нека видя. - Съжалявам. Добре съм.
- Нямам нужда от помощ. - Хубавото е, че няма счупено.
- По-тихо де. - Но може да има вътрешен кръвоизлив.
Разкарай се, Лари. Махни се от мен веднага! Извинявам се.
- Не е истина. - Стоп!
- Не! - Тя защо спря? Идеално беше.
- Кола блокира изхода. - Какво?
Чия е тая кола?
Ретро кабрио с номер ШФ СТУД.
ШЕФ, не ШФ. Да му се не види, моята е!
- Ще я преместя! - Бъзикаш ли се? И защо още си тук?
Грета ме помоли да остана. С присъствието си подкрепям жените.
- Точно на мен ли ще ми обясняваш? - Не, аз...
- Подкрепяй ме дистанционно. Изчезвай! - Добре, добре.
- Разкарайте проклетата кола! - Сега!
- Какво има? - Костюмът ми!
- Карай гол! - Ключовете са в него.
- Вече ме разби! - Нося го.
- Ще платиш за "Ролинг Стоунс"! - Песента е твоя.
- Тя е бясна. - Да, адски е ядосана.
- Мамка му! - Какво?
- Сто бежови костюма! - Кой е твоят? Каква марка е?
"Брунело Кучинели" с двойно закопчаване и истински илици.
- Открих го. Проклет костюм. - Бързо, бързо!
- Пускайте камерата! - Не го казвай ти.
Кога ще довършим разговора?
- Самолетът е твой. - Боже, благодаря, оправяй се.
- Чао, Грета. - Няма проблем. Съжалявам, махам се.
- Разкарай се вече! - Ето ви кафето.
- Боже мили. Сега ли намери, Дъг? - Луд човек!
Ще се гътна вече.
О, не. Господи.
Още са отзад.
- Ужас. - Мама му стара, много се изложих.
Да му се не види.
Дали ще успеят със сцената?
- Да, със сигурност. - Още е светло все пак.
Да ти кажа, с джойнта се получи добре.
Благодаря, и аз мисля така. Огледален финал.
Не са успели.
Превод на субтитрите Боряна Богданова