Nagi. Mirk. Viskas.
Mirk, pupuli!
Tai čia tu, a?
Manai, esi tinkamas būti bosu.
Šūdas. Ta suknista karūna tokia sunki, kad su ja nusisuksi sprandą.
Tik aš pasirūpinu, kad netaptume praeitimi.
Tau gerai seksis, vaike.
Žinai, kodėl? Todėl, kad turėjai patį geriausią mokytoją.
Šūvis.
- Nufilmuota. - Žymim.
Taip. Aha. Puikiai dirbat.
- Puikiai. Šaunuolis, Polai. - Nežinau, seni.
Gal per daug spjaudaus?
Ne, po velnių. Spjaudais tobulai.
Aišku. O dėl to... gailesčio gale.
Kai ką padariau antakiams. Pastebima?
Taip. Aš aiškiai pastebėjau. Velniai griebtų, nuostabu.
- Ačiū. Gerai. - Filmuosim darkart.
Pabandyk perteikti susitaikymą.
- Man patinka. - Dar kartą.
- Nuo gailesčio prie susitaikymo. - Pasiruoškit darkart.
- Pavarom. - Supratot?
- Puiku, varom. - Gerai?
Ei, man reikia minutėlės.
Mano apatiniuose pilna netikro kraujo...
Kruvini apatiniai? Nesakyk Personalo skyriui.
Tomi, kaip laikais?
- Metas. Sveikas, malonu. - Metas.
Čia Metas iš studijos.
Metas Remikas, vykdomasis prodiuseris.
- Aišku. Dėkui. - Jūsų gerbėjas, Polai.
Man patinka, kaip režisuojate. Daugiau tuo užsiimkite.
- Matėt mano filmą? - Mačiau. Dievinu „Laukinį gyvenimą“.
Jis neįtikėtinas. Labai gražiai... nufilmavote.
Nepykit, tuoj. O jei nuo gailesčio prie susitaikymo ir prie pripažinimo?
Pripažinimas. Man patinka. Parodyk.
Taip. Gerai. Pasiruošęs?
- Varom. - Gerai. Darkart.
- Ačiū, kad užsukai. - Ką jau čia.
Šiaip turiu idėją, kurią noriu pasiūlyt scenai.
Drauguži, idėjų netrūksta.
Bet ačiū, pasimatysim Šarlizės vakarėly, taip?
Žinoma. Pasimatysim ten. Kaip galėčiau neateit?
Gera susitikt, Polai. Sėkmės.
Gerai.
Ei, Kvin, ar mane kvietė į kažkokį Šarlizės Teron vakarėlį šį savaitgalį?
Ką? Ne. Kodėl Šarlizė Teron kviestų tave į savo vakarėlį?
Vis klausinėji, ar tave garsenybė kvietė į vakarėlį,
- bet atsakymas visad „ne“. - Puiku, ačiū. Kur dabar?
- Į susitikimą su „Jenga“ atstovais. - Šūdas, tiksliai.
Vakar su Rubiko kubo, dabar su „Jenga“?
Patė – studijos vadovė.
Jos viršininkai nori daugiau filmų su garsiais prekių ženklais,
tad turiu dalyvaut šūdinuose susitikimuose.
Ką dabar daryt? Kurt „Jenga“ filmą?
Ne. Nuvaryt į susitikimą ir nekurt to šlamšto,
o kurt išties gerus filmus.
O dieve. Kaip liūdna.
Kokius 30 m. pavėlavau į šitą prakeiktą industriją.
Suprantu, patikėk. Būtų mano valia,
kurtume kurtume ką panašaus į „Rozmari kūdikį“, „Anę Hol“
ar kokį puikų filmą, kurio režisierius nebūtų suknistas iškrypėlis.
- Iškrypėliai kuria puikius filmus. - Išties.
...1927 m. pastatą suprojektavo Frankas Loidas Raitas.
Savo žymiuoju Mezoamerikos įkvėptu stiliumi.
Jis buvo pastatytas kaip šventykla kinui.
Kino šventykla.
O nori, kad kurčiau filmus apie suknistus medinius pagaliukus.
- Sveiks. - Ką tu?
Smirdžiu? Vakar negrįžau namo.
Taip. Tu ne juokais trenki degtine.
Tik degtine? Tada dzin. Prisilakiau su Pedro Paskaliu.
Įkalbėjau nesutikt su „Mamos vakarėlio“ perfilmavimu,
bet reik susikaupt. Grifinas Milis čia, o Patės niekur nematyti.
Gen. direktorius pasirodo neįspėjęs. Rimti reikalai, Metai.
Rimti.
Pala. Atėjo Grifinas Milis ir niekas nežino, kur Patė?
Taip. Na, manau, priėjo liepto galą. Patei ate ate, kitaip negali būt.
Neatsipirko 10 filmų iš eilės. Studija finansavo jos kvailų draugų idėjas.
Ji išleido 30 mln. dol. šio pastato renovacijai.
Patei galas,
kaip ir jaučiu, kad perimsiu jos pareigas.
Na, aš irgi kaip ir jaučiu, kad galėčiau ją pakeist.
Taip, žinoma. Niekad nežinai.
Kad ir kas bus, mūsų draugystė išliks.
- Žinoma. Aha. - Palaikysiu tave, seniuk.
Myliu tave.
Ester Čeng, dabar. Ačiū.
Kvin. Nepatikėsi, ką pasakė Salis.
Patę atleido. Ką tik kalbėjau su jos padėjėja. Viskas.
- O Dieve. - Tuoj bus aprašyta „Deadline“.
Pasirodo, atėjo į darbą išsidraikiusi ir išskubėjo lauk.
Taip! Žinojau, kad taip bus.
Na, labai gaila ir aš myliu Patę, bet tai gali būt mano proga.
Ar Grifinas Milis mėgsta tave?
Jei atvirai, nežinau.
Sutikau jį kelis kartus nuo tada, kai jis vadovauja.
Jį labai sunku perprast.
Meto Remiko kabinetas. Taip. Žinoma.
Grifinas Milis nori pamatyti tave dabar. Jis prie nutapytų fonų.
Mane tuoj paaukštins arba atleis.
Jei gausiu darbą, padarysiu tave kūrybos vadove.
Eina šikt. Maniau, taip sakydavai tik tam, kad neišeičiau.
Taip, bet nemelavau.
Norėtumėte žaliųjų sulčių ar ko?
Nereikia, ačiū.
Galite užeiti.
Sveikas atvykęs.
Ačiū.
Dovanok dėl neįprastos aplinkos.
Turėjau pasirūpinti keliais reikalais,
pamaniau, būtų protinga rinktis atokią vietelę.
- Žinoma. Privatumas svarbus. - Taip, būtent.
Nes niekas nenori girdėti, kaip kas nors verkia
ir isterikuoja, kai jį atleidžia. Prašom sėstis.
Metju, iš pagarbos tau eisiu tiesiai prie reikalo.
Patės valanda atėjo ir praėjo. Svarstau, kad tu galėtum ją pakeisti.
Dieve mano. Taip. Tai aš. Aš esu tinkamas darbui.
Kodėl tu? Paaiškink. Kodėl tu tinki?
Na, jau 22 m. dirbu „Continental“.
Aš nupirkau originalų „MK Ultra“ scenarijų.
Kaip žinote, tai tapo franšize, kuri mums uždirbo virš 3 mlrd...
Ei, Renė. Kur mano sumautos žaliosios sultys?
- Nori sulčių? - Taip, mielai.
Atnešk dviem. Dabar.
- Taip, pone. - Dovanok. Tęsk.
Filmai yra mano gyvenimas. Nuo tada, kai vaikystėj apsilankiau čia ekskursijoj,
tik ir svajojau tapti „Continental“ vadovu.
Kaip miela.
Gerai. Na, klausyk. Nuoširdžiai turiu tik vieną stiprią dvejonę dėl tavęs.
Girdėjau, kad labai mėgsti meniškų filmpalaikių mėšlą,
kad beprotiškai nori patikt aktoriams ir režisieriams,
užuot beprotiškai norėjęs uždirbti šiai studijai kuo daugiau pinigų.
- Aš? - Taip.
Tai visiškai nepanašu į tiesą.
Man, kaip ir kitiems šiame mieste, svarbiausia pelnas.
- Aš tikiu tavimi. - Puiku.
- Gerai. - Gerai.
Nes „Continental“ nekuria filmpalaikių.
Mes gi kuriam filmus.
Filmus, už kuriuos žmonės moka, kad pamatytų.
Taip.
Eikš. Pasakysiu tau mažą paslaptėlę.
Kitiems nesakyk,
bet aš tuoj pasirašysiu sutartį su „Kool-Aid“ gėrimų įmone.
Kalbu apie tai, kas tiktų plačiajai auditorijai.
- „Kool-Aid“? - „Kool-Aid“.
- Tie raudoni gėrimai? - Aha.
Kur vyrukas įsiveržia per sienas ir sako „O taip“?
Taip.
- Po velnių, tai tobula. - Gerai.
Būtent tai ir turėtume daryti, pone Mili.
- Pagaliau kas nors supranta. - Taip, aš suprantu.
- O Dieve. Puiku. - Taip.
Na, nes, žiūrėk,
jei „Warner Brothers“ gali uždirbt suknistą milijardą
iš beputės lėlės plastikinių papų,
tai mes turim uždirbt du milijardus iš seno gero „Kool-Aid“ prekės ženklo.
Sugebėsi?
O taip.
- Aš suprantu ir jūs suprantat. - Taip, tu supranti.
O dabar padarykim tai.
Padarykim. Gerai.
Gerai.
Ar aš gavau darbą?
O taip!
PAAUKŠTINIMAS
METAS REMIKAS – PREZIDENTAS, VYR. KŪRYBOS VADOVAS
Metai, visi renkasi konferencijų salėje.
Puiku. Ačiū, Petra.
Turiu klausimą. Ar Patė atskambino man?
- Patė? - Patė Li.
- Jos darbą ką tik perėmiau. - Atleiskit.
- Patė, buvusi studijos vadovė. - Taip.
- Taip? - Na... Ne.
- Ji neatskambino. - Aišku.
Nepykit. Daug vardų, sunku atsimint.
Daug, suprantu.
- Kvin. - Labas.
Pasiruošus? Pirmas susitikimas, kai esi kūrybos vadovė.
- Pasiruošusi. - Atrodo.
- Turi užrašinę. - Taip.
Mūsų šulas.
- Sveikas. - Sveikinu, žmogau.
Dėkui. Kaip ir kalbėjom, tai nepakenks draugystei.
- Aišku. - Kadangi aš šulas,
- padėsiu tau, seni. - Man tai patinka.
Šūdas. Džonas Sina.
- Atsiliepk. - Atsiliepsiu.
- Jis šaunus. - Jis primuš mane.
Eina sau. Supistas šūdas.
- Perdavė linkėjimų. - Šaunu.
- Štai ir jis. - Ei.
- Sveiki, Maja, Taileri. - Svarbusis vyrukas.
Kai kitąkart „Variety“ norės interviu, įspėk rinkodaros komandą,
kad padarytume tau
- padorią nuotrauką. - Man patiko jų nuotrauka.
- Tikrai? Ir apšvietimas? - Ačiū.
- Taip. Žiūrėkit. - Gerai.
Ačiū, kad susirinkote.
Norėjau, kad pagrindinė komanda susiburtų
pirmame oficialiame Remiko metų susirinkime.
Žinau, kad Patė visiems buvo kaip mokytoja,
bet tai nereiškia, kad nedarysiu kai ko truputį kitaip,
kaip iškalbingai pasakiau „Variety“ interviu
apie prestižinius ir pelningus filmus.
Jie nėra nesuderinami dalykai. Darysime ir tai, ir tai.
Todėl su džiaugsmu pranešu,
kad greitai kursime „Kool-Aid“ filmą.
- Pala, ką? - Varom, blemba.
- Taip. - Pala, rimtai?
Mėnesius reikalavau Patės, kad kurtume tokius filmus.
Dieve. Tegu „MrBeast“, sukiša krūvą žmonių į milžinišką „Kool-Aid“ ąsotį,
pažiūrėsim, kiek jie sulaikys kvėpavimą dėl pinigų.
Daug kas žiūrės.
- Ar ne? - Eina šikt, kaip išreklamuočiau.
Nuostabu, Maja, džiaugiuos, kad tau patinka.
Patiks dar labiau, kai išgirsi mano idėją.
Taigi, kodėl „Barbė“ išsiskyrė rinkoje?
Dėl garsių baltaodžių.
Kaip ir. Tiesą sakant, dėl pusiau garsios baltaodės.
Gretos Gervig. Dėl jos „Barbė“ buvo sėkminga.
Buvo scenarijaus autoriai, režisierė. Tai buvo filmų kūrėjo vizija.
Taip padarysim su „Kool-Aid“.
Sukursime autorinį, „Oskarą“ laimėsiantį „Kool-Aid“ filmą.
Eik pist. Nori sušiktai mandro „Kool-Aid“ filmo?
Kodėl? Kam? Niekas net nebežiūri prakeiktų „Oskarų“.
Ar „Broliai Super Mario“ gavo „Oskarą“?
- Ne, negavo. - Ne, negavo,
bet žinai, ką gavo?
Gavo 1,3 mlrd. dolerių. Tai mūsų proga.
Taip, aš uždirbsiu 1,3 mlrd. dolerių, sukurdamas puikų filmą, aišku?
- O Dieve. - Ei, Petra!
Paskirk susitikimus. Tik su geriausiais režisieriais autoriais dėl „Kool-Aid“.
O taip.
- Ačiū. - Na, aš sutrikęs.
Kodėl kuriam „Kool-Aid“ filmą? Tu nekenti primestų nesąmonių,
davei snobišką interviu, kad nori kurti kino meno kūrinius.
Žinau. Klausyk,
Grifinas Milis sutiko duot darbą, tik jei darysiu „Kool-Aid“ filmą.
- Taip. - Gerai.
Aišku, nes kai paskelbsim tą nesąmonę, atrodysi...
Kaip sušiktas veidmainis?
Kaip sušiktas idiotas, bet taip.
Nebent padarysim įmantrią „Kool-Aid“ versiją.
Atrodysiu kaip sušiktas genijus.
- Žiūrėkim, ką agentas sakys. - Sveikas, Mičai Vaicai.
Sveiki. O sakoma, kad Holivude nebedirba žydai.
- Žiūrėkit. Beveik kvorumas. - Šmaikštu.
Norit „Manischewitz“? Pamosuokit lulavu.
- Mes visi žydai. - Supratom.
- Juokinga. Žiūrėk... - Žinau, kas tas lulavas.
...skubiai kuriame „Kool-Aid“ filmą,
norim susitikt su keliais tavo klientais.
Salis jau įspėjo.
Aš kalbėjau su Niku Stoleriu...
Jam prireikė laiko suprasti, bet jis turi pasiūlymą.
Čia Nikas Stoleris tinka. „Gandrų siuntų tarnyba“, „Kapitonas bekelnis“, „Mapetai“.
Nenorim tokio tipo, aišku?
Neatstovauji Vesui Andersonui?
Nori, kad Vesas Andersonas režisuotų prakeiktą „Kool-Aid“ filmą?
Jis galvos, kad aš nesveikas.
Jis atleis mane per „Zoom“ iš Lichtenšteino, ar kur jis dabar.
Gerai. O kaip Giljermas del Toras?
- Užsikrušk. Tau nuvažiavo... - Tai...
Jis „Oskarų“ laimėtojas.
Jis nenusiris iki sušikto „Kool-Aid“ lygio.
Kodėl ne? Čia kaip „Barbė“, supranti?
„Barbė“?
„Barbės“ intelektinė nuosavybė 10 000 mln. kartų geresnė
už prakeiktą „Kool-Aid“. Kodėl?
Nes žmonės dievina „Barbę“. Ji karšta. Žmonės nori su ja dulkintis.
Aš noriu dulkintis su...
Niekas nenori dulkint „Kool-Aid“ talismano, seni. Aišku?
Jis nė šiknaskylės neturi.
Garantuoju, kad neįmanoma dulkint „Kool-Aid“ talismano. Ar klystu?
Kaip jį dulkintum?
Aš nedulkinu... Apie ką mes kalbam? Tai niekaip nesusiję.
Tai rimta galimybė režisieriui gauti didelį biudžetą
ir sukurti tikrą filmą.
Metai. Gerai, paklausyk, suprantu.
Tu naujas studijos vadovas.
Nori kurt puikų meną, uždirbt iš to milijardą.
Ką gi, žinai ką? Taip niekad nebūna, po velnių.
Ir tu viską sušiksi bandydamas forsuoti. Aišku?
Ei, Metai, jis teisus.
Sukurk vieną dėl pinigų, vieną dėl savęs.
Šią savaitę Martinas Skorsezė pateiks tau filmo pasiūlymą.
Sukurk tą filmą. Be vargo bus geras, žmogau.
Matai? Klausyk savo žydo.
- Savo padėjėjo. - Gerai. Ačiū.
Rimtai, turi Stolerį. Jis puikus, blemba,
- neraliuotas kvaily. - Jis tikrai geras.
O šūdas.
- Gali dar pakalbėt apie žydus? - Kai prieina žydas. Žiūrėk. Klausyk...
Klausau, pone Mili.
Metju. Tik domiuos dėl „Kool-Aid“.
Penktadienį bus valdybos susirinkimas,
reikia, kad spėtum iki jo išsirinkt režisierių.
Išsirinksi, taip?
Taip, žinoma. Be vargo.
Gerai.
Taip. Susitark dėl susitikimo su Niku Stoleriu.
Mazel tov.
„Kool-Aid“ vyrukas yra emblema emblemų pasaulyje.
Jis draugauja su „Jell-O“ ir „Chef Boyardee“.
Draugai eina į barą pabūt su „Velveeta“.
„Kool-Aid“ vyrukas buvo garsus 9-ajame dešimtmetyje,
bet jam laikas eit į pensiją,
nes jis per senas brautis per sienas ir dirbt savo darbą.
Jis nori darbą perleisti sūnui. Yra visa „Kool-Aid“ šeima.
Taip galime įtraukti skirtingus skonius. Geltoną, žalią...
Bet jo dukra labai nori brautis per sienas.
Tačiau „Kool-Aid“ nemano, kad ji pakankamai stipri.
Bet kai dingsta visa „Kool-Aid“ šeima,
„Kool-Aid“ mergaitė tampa jų vienintele viltimi.
Tikiuos, nenuskambės šiurkščiai,
bet jaučiuos dvigubai išdulkintas Volto Disnėjaus ir Arono Sorkino.
Aišku?
Voltas – burnoj, o Sorkas visiškai taršo man subinę.
- Na, dėkoju. - Taip.
- Ačiū. - Ne, ačiū tau. Labai gerai.
Tas šeimos dalykas man kaip dukrų tėvui labai artimas.
Tikiu. Tai puikus siūlymas, Nikai.
Dėkoju, kad atėjai, ir dar taip greitai.
Esame dėkingi. Mes pasitarsime tarpusavy.
Ir kuo greičiau pranešim tau. Dėkui, žmogau.
Geras. Ačiū jums. Gal neseniai bendravot su Pate?
Aš esu dėkingas jai už pirmą kaip rašytojo sėkmę, branginu ją.
- Taip, ji nuostabi. - Ji gerai laikos?
- Taip, puikiai. - Gerai.
Iš tiesų dar ryte su ja kalbėjau.
- Aišku. - Ji sėkmingai adaptuojasi.
Apskritai optimistiškai žvelgia į ateitį.
Tad perduosiu jai linkėjimus.
- Nuostabu. - Taip. Šaunuolis.
- Ir man patinka „Kool-Aid“. - Šaunu. Dėkui.
Simpatija abipusė.
Aš ištroškęs „Kool-Aid“.
Aha.
Kalbėjai su Pate?
Ne, tūkstantį kartų jai skambinau. Ji neatskambina, žmogau.
Man irgi. Ei, jo idėja išties gera.
Filmas gali pavykt, seni. Jis daktaras.
Taip. Galiu sakyt,
kad tai tikrai geriausia labai pirminė galutinės versijos versija.
Ir ne nuo to noriu pradėt darbą, bet Grifinui Miliui patiks.
Svarbiausia, jis gaus tai nesibaigus savaitei. Ačiū, Sali.
- Tu turi mane. - Gerai.
Šiandien kovo 27 d., trečiadienis.
Aš Metas Belonis, o čia „The Town“ –
tinklalaidė, parodanti jums Holivudo užkulisius.
Svarbios žinios, išgirstos iš ne vieno šaltinio:
Metas Remikas, „Continental Studios“ vadovas,
ieško režisieriaus „Kool-Aid“ filmui.
- O šūdas. - Interviu su „Variety“
jis sakėsi norįs prikelti kiną, imtis drąsių sprendimų.
Remikas tapo pajuokos objektu socialiniuose tinkluose,
nes kuria, regis, kvailą filmą, paremtą bjauriu bizalu.
Šūdas.
Nesuvokiu, kad nebėra Patės.
Kiek atsimenu, ji visad vadovavo „Continental“.
Maždaug dar prieš potvynį.
Aha.
- O dabar tu čia. - Taip.
- Sveikinu. - Ačiū. Labai smagu.
- Linkiu sėkmės. - Ačiū.
Aš įsitempęs, nes, jei nuoširdžiai...
šiandien tokia diena.
Ak taip? Bloga?
Bloga? Ne, ne visai. Tiesiog daug reikalų.
Tad aš... Ką turit? Noriu išgirsti.
Žinau, kad tu užsiėmęs, tai nevyniosiu į vatą.
Tai projektas, kurį daryti norėjau
jau labai labai seniai.
Bėda tik ta, kad reikia didelio biudžeto.
Kai kurie sakytų, kad gigantiško. Užmojis didžiulis.
Gerai.
Sunkios temos. Bet noriu, kad filmas būtų smagus.
- Gerai. - Pramoga, ar ne?
Taigi, visi žinome tą istoriją,
bet ne išties ją suvokiame, supranti?
Suprantu. Kokia istorija?
Džonstaunas.
Tos kulto žudynės?
Taip, būtent! Džonstauno kulto žudynės.
Džimas Džonsas, Jungtinių Valstijų Senatas, Amerika.
Istorija pakrikusi, svarbi, smagi. Viskas nenormalu.
Be abejo, nenormalu,
bet susimąstytume apie kultus, didvyrių garbinimą, masines žudynes, savižudybę.
Apie viską. Tai gyvenimas.
Džonstaunas?
Džonstaunas.
Na, pataisykit, jei klystu.
Ar čia tos žudynės, kur visi nusižudė...
gerdami „Kool-Aid“?
Būtent! Čia ta frazė.
Jie gėrė „Kool-Aid“. Gerkit „Kool-Aid“, kad ir kas tai yra.
Tokia formuluotė. Tai filmo kulminacija.
- Tokia svarbi seka. - Puiku.
- Viskas veda prie to. - Tai...
Iš esmės turbūt galima sakyti, kad jūsų filmas yra apie „Kool-Aid“.
Na, tam tikra prasme turbūt.
- Tam tikra. Puiku. - Tam tikra.
- Puiku. - Aha.
Tai kokį biudžetą turite galvoje?
Na, sakyčiau... Žinai, 200.
Štai ką pasakysiu, pone Skorseze.
Iškart patvirtinu jūsų filmą su 250 mln. biudžetu
ir nupirksiu jūsų scenarijų už 10 mln.
Metai. Jėzau Marija, koks tu greitas.
Man tai patinka. Be galo.
- Ryžtingas, a? - Taip.
Ryžtingas ir turintis skonį.
Nesakau to blogąja prasme.
Ne, suprantama.
Tik yra nedidelė sąlyga.
- Gerai. - Žinau.
Aš ne vakar gimiau.
- Visad būna sąlygų. - Sakyk.
Pasitikėkit manimi. Tai niekaip nepakeis filmo,
kurį norite sukurti.
Taip, nes svarbiausia laisvė kurti filmą,
kurį nori kurti.
Turėsit laisvę. Bet tai truputį paveiks... jo pavadinimą.
Gerai, kokio pavadinimo nori?
„Kool-Aid“.
Man pavyko!
Prikalbinau Martiną Skorsezę parašyti ir režisuoti „Kool-Aid“ filmą!
Skorsezę? „Kool-Aid“? Juokauji?
Nejuokauju. Man pavyko!
Kaip dėl Stolerio? Aš su juo tariuosi.
Pasakyk, kad atsipistų!
Turiu tikrą filmų kūrėją.
Manyk, kad jau atsipiso.
Skorsezė? Tu gal juokauji?
Ne. Man pavyko. Kai apie tai parašys „Deadline“, atrodysiu kaip genijus.
Visi, kas skelbė įrašus ir straipsnius, koks aš kvailas asilas,
dabar turės skelbt naujus įrašus ir straipsnius, koks aš genijus.
- Tokia svajonė! - Metai, žiūrėk.
- O Dieve. - Metai? Kas yra?
- Šarlizė Teron pakvietė mane į vakarėlį. - Eina šikt. Galiu ir aš?
Ne!
Tai geriausia diena gyvenime.
Viskas!
ŠARLIZĖ NORI ŠVĘSTI SU TAVIMI! METAS REMIKAS
Martis Skorsė? Nepezi? Eik šikt, negali būt!
- Gali. - Kokia idėja?
- Turi sutartį? Varom. - Turiu visą scenarijų.
Minutėlę...
Martinas Skorsezė tiesiog rašė „Kool-Aid“ scenarijų?
Dar geriau. Martinas Skorsezė tiesiog rašė scenarijų,
kurį nori paversti mūsų „Kool-Aid“ filmu.
Geras! Po velnių, apie ką jis?
- Žinok... - Gerai.
...čia tokia idėja, kurią pirma išgirdęs,
sureaguoji su „A?“
Bet tada sugromuliuoji, pagalvoji
- ir sureaguoji su „Oho!“ - Blemba, kas tai?
Filme „Kool-Aid“ gėrimai
nagrinėjami per tokių įvykių prizmę. Jie nutiko vietoje,
kuri geriausiai žinoma kaip...
Džonstaunas.
Jėzau! Blemba! Ė!
- Pizė, kas tau negerai? - Nurimk. Po velnių, viskas gerai.
Nori sužlugdyt suknistą studiją? Dieve mano!
Tiesiog nurimk. Velniai rautų.
Jei sužlugdysi, man reikia prakeikto „Xanax“. Man karšta.
Visi žiūri! Viskas gerai!
Gerai, tai nėra garantuota sėkmė.
- Nėra. - Tai dar geriau.
Ši versija išties gali būt kieta.
„Kieta“? Kas tu – prakeiktas komedijos veikėjas?
Žiūrėk! Gerai, „Vieną kartą Holivude“.
- Kventinas Tarantinas, kietas filmas... - Taip.
...apie tikras kultines žudynes gavo du „Oskarus“, uždirbo 377 mln. dol.
Sakai, kad „Sony“ geriau reklamuoja filmus už tave?
Žinai, ką turėjo „Sony“?
Šventąją Trejybę: Leo, Bredą ir Margo.
Ką tu turi?
Įdomu, kad paklausei.
Aš kalbėjau su Marčiu,
jis tvirtai jaučia, kad pagrindinį vaidmenį,
žinai, Džimo Džonso,
turėtų atlikti ne kas kitas, o...
Stivas Bušemis.
„KOOL AID“ MARTINO SKORSEZĖS FILMAS
Gerai, Stiveno Buskemio pasirinkimas – blogiausias įmanomas „skenarijus“.
Žmonės arba žinos jo vardą, bet neatpažins veido,
arba pažins veidą, bet nežinos vardo.
Jis netinkamas.
Jis grynai vienas geriausių dabartinių aktorių.
Ei! Jei jis dabar ateitų,
praskėsčiau jį ant salo ir negyvai padaryčiau.
Jis neturi įtakos, kuri reikalinga „Kool-Aid“ franšizei.
Pala. Jis Busemis ar Busimis?
- Stivas Bušemis. - Bušemis?
Ne, Buskemis kaip brusketa.
Valandą apie jį kalbam
ir nemokam teisingai ištart pavardės.
- Ką tai rodo, Metai? - Gerai, štai kaip bus.
Grifinas klaus manęs, ką rinkodaros komanda mano apie tavo idėją,
ir aš turėsiu atvirai atsakyt,
kad tavo idėja tragiška.
Filmas bus tragiškas. Aišku?
Bet žinau, kad turi ką nors jam parodyt.
Todėl komanda kai ką sukūrė, kad išgelbėtų tavo subinę.
Kas čia per šūdas?
- Išankstinis anonsas, šikniau. - Kieno, šikne?
Blemba, ką aš žinau? Tai tavo suknistas darbas!
Galim tiesiog imt Stolerio idėją? Ji nebloga.
Negalim. Spėk kodėl. Šitas sušiktas lopas vakar nutraukė sutartį.
- Dieve. - Žinau, kad dievini Martiną Skorsezę.
Jo vizija šitam filmui nuvarys mus į bankrotą.
Turi parodyt Grifinui šį anonsą.
Negaliu šito rodyt Grifinui. Čia nėra...
jokios sumautos istorijos. Čia niekas.
Visi dėję ant tų istorijų.
Jį džiugins, kad „Kool-Aid“ talismanas šoks zay-zay shuffle.
Kas per šūdas zay-zay shuffle?
Populiariausias šokis „TikTok“.
Metai, kaip viršininkas turėtum daugiau išmanyt.
Klausykit,
Martinas Skorsezė sutiko parašyt ir režisuot mums
suknistą „Kool-Aid“ filmą.
Na, aktoriai ne garsiausi, idėja ne pati tinkamiausia reklamai,
bet vienas visų laikų geriausias režisierius
nori mums sukurti filmą.
Po velnių, jei nesutinkam su tokia sąlyga,
tai ką darom su gyvenimu?
Darysim „Kool-Aid“ pagal Skorsezės versiją. Viskas.
Grifinas Milis pasiruošęs.
Dieve mano.
Čia rašo, kad Džonstaune iš tikrųjų gėrė „Flavor Aid“.
Nepadedi.
Leiskit man kalbėt, viskas bus gerai.
Sveiki!
Labukas.
Įžygiavot kaip geri mokyklinukai.
Gera jus matyti, pone.
- Taip. - Tai pasakokit apie „Kool-Aid“.
Kas yra?
Pasakysiu, kas yra.
Rimtai?
Po velnių, nuostabu.
Taip!
- Tai puiku! Smagus, tiesa? - Puikus filmas. Labai smagus.
- Nepakartojama. - Taip. Puiku.
- Ir jis šoka zay-zay? - Jis varo zay-zay.
Dievinu tai. O taip. Dukra taip šoka.
Aha, zay-zay. Taip, kietai.
Tai, Metai, kokia istorija?
Istorija?
Taip. Ką pasakosit? Apie ką filmas?
Istorija – geriausia dalis.
Gerai.
Taigi...
Na, „Kool-Aid“ gyvena įmonių logotipų pasaulyje.
Jis draugauja su „Velveeta“.
Bare bendrauja su „Chef Boyardee“.
Ir turi visą „Kool-Aid“ šeimyną,
ten yra kitų skonių: geltonų, žalių, raudonų, žinot?
- Man viskas patinka. - Ačiū.
- Labai įspūdinga. - Dėkui.
- Didelė įvairovė, tiesa? - Taip.
Yra raudonos, geltonos, žalios.
- Ne balta, a ne? - Ne balta.
Taip? Įvairovė.
Mes su tavim, broli.
Ir su tavim, sese.
Tai kas režisuos?
- Nikas Stoleris. Profesionalas. - Taip.
- Viską sutarėm. - Dievinu jį. Labai šmaikštus.
- Gerai. Pasirašykit sutartį. - Pasirašysim, ačiū.
- Šaunuoliai. - Mums malonumas.
Buvo malonu, Grifinai.
Dar vienas klausimas.
Tas Martino Skorsezės Džonstauno filmas... Kaip suprast?
Išleidai 10 ml. dol. už Martino Skorsezės Džonstauno scenarijų,
bet negalime kurti filmo apie „Kool-Aid“ su jo mėgstamu talismanu
ir tuo pačiu statyti filmo apie tai, kaip „Kool-Aid“ yra susijęs
su visų laikų bene garsiausiomis supistomis masinėmis žudynėmis.
- Aišku, kad negalim. - Ačiū Dievui.
Aha.
- Žinojau, kad turi gerą priežastį. - Taip.
Tai sakyk, kodėl išleidai jam dešimt milijonų?
Na žinot...
sužinojau, kad Skorsezė kuria filmą apie Džonstauną.
- Gerai. - Susirūpinau kaip jūs,
suprantat. Negalim leist meniškam mėšlui
gadinti milijardinės franšizės,
tad nupirkau Džonstauno scenarijų,
specialiai tam, kad neutralizuočiau jį.
Tai tas projektas priklausys mums.
Bet niekas niekad negalės jo kurti?
Ak, Metai, kaip nesveika.
- Aha. - Man žiauriai patinka.
Puiku.
Ačiū.
Šaunuolis.
Taip, aiškiai žinau, kad mes nutraukėm sutartį,
bet persigalvojom ir labai norėtume, kad Nikas Stoleris
dirbtų su „Kool-Aid“. Padvigubinsiu honorarą.
Apipilsi Stolerį pinigais, bet bėda ta, kad jis nuvažiavo pas Patę, pasikalbėjo...
- Pasikalbėjo? - Taip, ji užsišikus ant tavęs,
studijos ir įtikino Niką nedirbti tau su šituo.
Man reikia tos idėjos!
Nežinau, ką tau pasakyt! Pats pasigaidinai.
Problema tik Patė?
Aha.
Tuomet nudžiugsi sužinojęs,
kad Patė bus „Kool-Aid“ prodiusere.
- Ne. - Pirmas tavo protingas poelgis.
Puiku. Kol kas niekam neskelbk, bet mes turėsim sutartį.
- Laimingo Pesacho. - Kodėl tu vis meluoji?
- Nežinau! - Negali jai net prisiskambint.
Žinau gi!
Važiuoju, stosiu prieš ją gyvai.
Ė, vakare eisi su manim pas Šarlizę.
Jei išsikapstysim – švęsim.
O taip!
Kaip drįsti rodytis prie mano durų? Būtent tu.
Labas, Pate.
O Dieve, koks pažeminimas.
Na, nestovėk čia kaip suknistas kurjeris, užeik.
- Užpiso! Žinai, kad nebesikeikiu... - Žinau, atleisk.
...bet verti keiktis, močkrušy. Šūdas!
Atsiprašau. Velnias. Žiūrėk.
Tik užsukau pažiūrėt, kaip laikaisi,
įsitikint, kad tau viskas gerai.
Kaip laikausi? Aš...
Žinai, studijai atidaviau 40 savo gyvenimo metų...
- Aha. - ...tada atsivelka Grifinas Milis,
kažkoks antraeilis Bobas Evansas, kuris nori viską pakeist,
tarsi žymėtų teritoriją šlapindamasis.
Žinau, jis labai žiaurus.
Taip, žiaurus.
- Bet žinai ką? Tu žiauresnis. - Aš?
- Sudaužei man širdį, Metuk. - Ką aš padariau?
Pavogei mano darbą!
Aš nevogiau tavo darbo, aišku?
Aš čia visai niekuo dėtas.
Mane vos pasamdė, supranti?
Auginau tave kaip sūnų,
bet staiga iš pasalų dūrei man į nugarą.
Aš nedūriau tau į nugarą.
- Dūrei. - Jei ką,
aš vystau tavo palikimą, Pate.
Na, gal tu nedūrei peilio,
bet laimingas sau dirbi su dūrusiais žmonėmis.
- Manęs tai visai nedžiugina. - Džiugina.
Patikėk šituo.
Ir man patiko mūsų darbiniai santykiai...
todėl esu čia.
Noriu juos tęsti.
Siūlau tau prodiuserės vietą mūsų didžiausioje ir geriausioje franšizėje.
„Kool-Aid“?
- Taip! - Toks tavo pasiūlymas?
Taip.
Tu kaip katė, atnešusi sudraskytą balandį.
O, supratau.
Aš kalbėjaus su Stoleriu.
Nori, kad ištraukčiau tavo šikną iš liepsnų, kad jis pasirašytų.
Ir tau reikia manęs, kad ištraukčiau tavo šikną iš liepsnų.
Likai viena, Pate. Tau reikia darbo, aišku?
Metju! Tai tu siūlai man „Kool-Aid“?
Tarsi norėčiau savo vardo ant tos baidyklės? Fu!
Tą mintį reikėjo sunaikint, vos tik ji gimė.
Ne, jei norėčiau kurt tą šlamštą, tebeturėčiau darbą.
- Gerai, štai mano pasiūlymas. - Gerai.
Paskambinsiu Stoleriui, kad jis dirbtų prie tavo filmo.
- Puiku. - Bet man reiks...
trejų metų finansavimo sutarties, 10 mln. dol. išlaidoms,
po du išleidžiamus filmus per metus, neišimtinės teisės.
Ne.
Metuk!
Ne, žiūrėk. Pate...
atsiprašau, tiesiog negaliu sutikt. Tai per geros...
Niekas Holivude neturi tokių palankių sąlygų.
Man nerūpi! Tu už viską man skolingas!
Ne... Esu už daug ką skolingas,
sutinku. Bet nemanau, kad už viską. Negaliu tau to duot.
Metuk, tas darbas buvo mano gyvenimas, kaip tau taviškis, taip?
O be jo...
Be jo man baisu. Aš ne...
Nežinau, ar galiu... Man baisu.
Duosiu 7 mln. per metus, be garantuotų filmų, išimtinės teisės.
Aštuoni milijonai, vienas filmas ir biudžetas iki penkių milijonų.
Gerai, bet išimtinės teisės.
Jokių išimtinių!
Tie žmonės mane iškrušo! Iškrušo, Metuk.
Prašau.
Gerai, bus padaryta.
Sutarta.
Metuk, ačiū tau.
- Ačiū tau. - Ačiū.
Ak, ačiū.
Gerai. Paskambinkim Nikui Stoleriui.
Ak, vargšelis. Turi pribaigti Martino Skorsezės filmą.
Aš 1988-aisiais pribaigiau Voreno filmą ir jis niekad nebesugulė su manim.
Turiu tą pačią baimę dėl Marčio.
Tai kaip tu jautiesi dėl viso šito?
Akivaizdu, jog ilgai dirbau, kad to pasiekčiau.
Mano tėvai labai džiaugiasi, labai didžiuojasi.
Manau, Grifinas optimistiškai nusiteikęs dėl plano.
Nė žodžiu neužsiminei, kaip tu jautiesi.
Taip, jaučiuosi nelaimingas, jei atvirai.
Nerimauju, jaučiu įtampą, beveik nuolat panikuoju.
Buvau laimingesnis prieš dvi savaites,
kai piktinaus, kad neturiu šito darbo.
Bet ką atiduočiau, kad galėčiau piktintis,
užuot jautęsis šitaip.
Žinai, kasryt praeinu pro ekskursijos gidus,
sakančius, kad studija buvo pastatyta kaip šventykla kinui,
bet ji daug panašesnė į kapą.
Vadovo darbas sunkus, Metuk.
Taip. Man garbė, žinoma,
būti vienu iš žmonių, kurie sprendžia,
kuriuos filmus kurt, kurių ne.
Tai svarbios pareigos.
Žinai, ėmiausi viso šito, nes labai mėgstu filmus,
bet dabar man baisu, kad mano darbas yra juos gadinti.
Tas darbas – tikra mėsmalė.
Kelia įtampą, paniką ir liūdesį.
Vieną savaitę žiūri į akis savo dievaičiui daužydamas jam širdį,
o kitą savaitę pasirašai tuščią čekį susireikšminusiam turčių vaikiui
su aptempta kepure.
Bet kai viskas sudera
ir sukuri gerą filmą...
jis amžiais lieka geras.
Tu būsi puikiu studijos vadovu.
Žinai kodėl?
Nes turėjai geriausią mokytoją.
Ir tebeturiu.
Džiaugiuos, kad ne man reik pasakyt Marčiui, kad jo filmui galas.
Ką jam pasakysi?
Nė velnio nesakysiu Marčiui.
Pirmadienį pakalbėsiu su jo agentu, paskui visą gyvenimą jo vengsiu.
Tikiuos, niekad jo nesutiksiu.
- Ei, Metai! - O šūdas.
- Marti! Sveiki! Gera jus matyti. - Sveikas, Metai. O Dieve, labas.
- Čia Salis. - Labas.
- Labas.
Sveikas, Metai.
Metai, aš be perstojo galvojau apie „Kool-Aid“.
Puiku.
Turiu kelias...
Beje, turiu puikių idėjų, kokiais aktoriais apsupti Bušemį.
Tobula. Puiku.
Jei atvirai, pats nebūčiau sugalvojęs pavadinimo „Kool-Aid“.
Na, negaliu patikėt. Jis nuostabus.
- Prisiimsiu nuopelnus už jį, gerai? - Jis jūsų.
Kaip žavu, kad jūsų smegenys visad dirba, Marti.
Bet nereikia kalbėt apie darbą vakarėly.
Pakalbėkim apie ką kita. Jums patinka sportas, mašinos?
Kas vyksta?
- Nieko. - Na, keistai elgiesi.
Čia vyksta kažkas keisto.
Aš visad taip elgiuos.
Pažįstų šį vyruką kaip savo kotą.
- Čia tipinis Metas Remikas. - Tikrai, taip.
Ne ne. Šis elgesys nenatūralus.
Garbės žodis. Nieko nėra.
- Mačiau tą žvilgsnį. - Kokį?
- Mačiau tą žvilgsnį. - Ne.
Tai slaptas žvilgsnis.
- Mes neslapukaujam. - Gyvenime nesu slapukavęs.
- Ne. - Ne, slapukaujat.
Atpažįstu slapukavimą. Jei ką išmanau, tai būtent tai.
Klausykit, Marti, turite kai ką žinoti,
tiesą sakant, Salis jums viską paaiškins.
Salis?
- Dabar man kalbėt? - Tau.
Marti, visų pirma, noriu pasakyti,
kad jūsų dėka esu šiame versle.
Kas tu per velnias ir ką bandai išlement?
Mes pasirinkome kitą kryptį
ir nebedarysim „Kool-Aid“ su Džonstauno versija.
Žinot ką? Nieko tokio.
Nieko tokio.
Na, supistai nenormalu,
bet štai ką pasakysiu tau, Metai, nuoširdžiai nenustebau,
nes tu tik dar vienas eilinis beveidis,
netalentingas, bestuburis kostiumuotasis.
Aš turiu veidą.
Tik atiduok filmą, parduosiu jį „Apple“, blemba,
nes iškart reikėjo taip daryt.
Negaliu to padaryti.
Noriu išsiaiškint.
Nupirkai mano filmą tik tam, kad padarytum jam galą?
- Taip. - Taip.
- Paliksim jus, p. Skorseze. - Man patiko „Infiltruoti“.
Užsičiaupk.
- O Dieve... - O ne.
buvo daug blogiau, nei tikėjausi.
Žiauru.
Dieve, jis verkia.
- Pravirkdei jį. - Martinai. Kodėl verki?
- Tu pravirkdei. - Tu sakei...
- Viskas gerai? - Šūdas. Šarlizė kalba su juo.
- Šūdas. - Jėzau Marija.
Jis pasakoja, kas nutiko.
Žiurke, užsikišk.
Koks šūdžius. Blemba, ji žiūri į mus.
- Nieko... Ramiai. - Ji išspirs mus iš vakarėlio.
Tu studijos vadovas, ji neišspirs tavęs. Raminkis.
- Šarlize. Labas. - Labas.
Nešdinkitės lauk.
Gerai, dovanok. Ačiū, kad pakvietei.
Atleiskit, Marti.
Šūdas, Jėzau Marija.
Ei, Metas Remikas, taip?
Stivai Bušemi, sveiki.
- Busemis, bet taip. - Dovanokit.
Niekis. Girdėjau, kartu kursim filmą.
- Kursim. Taip, nekantrauju. - Taip.
Kaip Marčio scenarijus?
- Tiesiog atima žadą. - Taip, nuostabus.
- Tegu iškart duoda jam „Oskarą“. - Tikrai. Labai geras darbas.
Nesuvokiama, kad kursim paskutinį Martino Skorsezės filmą.
Ką?
Jis nesakė?
- Ne. - Taip.
Čia jo gulbės giesmė. Po to viskas.
Na, kokia neįtikėtina garbė.
- Taip... - Kaip mums pasisekė.
Labai. Nuostabu, tiesa? Taip.
Žmogau, ačiū, kad sudarei sąlygas.
- Ačiū. - Pasimatysim filmavime.
- Laukiu nesulaukiu. - Gerai.
- Iki. - Laimingai.
Ei, Marti.
Tu verki? Kas nutiko?
Du martiniai.
- Prašom, seni. - Ačiū, pone. Į sveikatą.
Net po šio vakaro įvykių
vis tiek dievinu šį filmą.
O Dieve, taip. Martis – visų laikų legenda.
Nemanau, kad galim vadint jį Marčiu.
- Oi ne. Ponas Skorsezė. - Tikrai taip.
- Loren Brako nerealiai seksuali. - Biče, Rėjus Liota nerealiai seksualus.
Taip!
Girdėjau, kad Patė dulkinos su juo, kai kūrė filmą.
- Eik tu šikt. - Taip. Girdėjau, kad jo penis didžiulis.
Tikiu.
Ilsėkis ramybėje, karaliau.
Su visu peniu, karaliau.
Išvertė Kristina Čeidaitė