KĀPNES IEEJA PAGRABĀ
SĀPJU SLIEKSNIS
SLIMNĪCA, KUR VESELĪBA RODAS. APMEKLĒTĀJIEM NOMAZGĀT ROKAS
PĀRKA
Tavi kareivji ir uzticīgi tev.
Šķiet, viņi raizējas, lai mēs tevi nenošautu.
Ja jūs mani nošautu, Aizaks atnāktu pats.
Netālu pie robežas bija apšaude starp mums un rētainajiem.
Līgums ir lauzts. Viņš ar to jau nodarbojas.
Ja karš atkal klāt, vajadzēs visus kareivjus.
Viņš vaicā, kāpēc tu uzdrošinājies nogalināt savējos.
Ieskaitot Līonu.
Līonu.
Debess.
Kas notika?
- Mana vienība atbild par... - Slimnīcas apsardzi.
Es zinu. Pati to pavēlēju. Kas notika?
Līdz sestajam stāvam viss tika iztīrīts.
Daži inficētie šur un tur, nekas sarežģīts.
Atlika tik pārbaudīt pagrabu.
B1, B2, B3.
Gaidījām ļaunāko.
Jo tādi apstākļi viņiem patīk. Veči ar pieredzi teica, ka viņi tur
ieslodzījuši pirmos kordicepa pacientus, kad viss sākās.
Turklāt tur ir grūti iekļūt.
Šīs kāpnes te,
te un te ir iebrukušas.
Un visas lifta kabīnes ir iesprūdušas šahtās zem pirmā stāva.
Vienīgā ieeja pagrabā ir šeit.
Kāpņu telpā.
Un vakardien es turp nosūtīju vienību. Apsekot B1.
- Un? - Nekā.
Stāvs bija tukšs. Pat bez žurkām.
Tad šodien - B2. Cerot uz ko tamlīdzīgu.
Es sūtīju lejā otru vienību un iecēlu Līonu vadībā, jo...
viņš bija labākais.
Pēc dažām minūtēm viņš ziņoja man.
Daudz kordicepu uz sienām un grīdas.
Risks tur satikt inficētos pieauga, bet tāpēc jau viņus tur sūtām.
Es liku iet tālāk.
Pēc piecām minūtēm viņš ziņoja rācijā.
Šoreiz viņš...
viņš nespēja paelpot.
Viņš nespēja parunāt.
Es domāju...
varbūt sakosts.
Es teicu: "Līon, vai tevi sakoda?" Viņš teica...
Viņš teica: "Tas ir gaisā."
Viņš teica: "Tas ir gaisā.
Izolē mūs."
Zināju, nav ventilācijā,
citādi mēs saslimtu jau sen.
Tad es izsaucu otro komandu, un mēs noslēdzām durvis uz B2.
Un noslēdzām vienīgās durvis uz B1.
Un darījām, kā Līons lika.
Mēs viņus izolējām.
Nekas cits netika laukā?
Neviens pēc tam nesaslima?
Labi.
Slimnīca ir resurss, ko nevaram zaudēt.
Es apziņošu cilvēkus, kuriem patiešām jāzina. Citu nevienu.
Kas attiecas uz mani, seržante Pārka,
tu atrisināji problēmu savlaicīgi un varonīgi.
Esam parādā tev.
Jūtu līdzi par tavu dēlu.
SIETLA OTRĀ DIENA
Dodamies uz ziemeļiem pa 13. un Bredfordu. Pusotru kilometru tālāk.
Pusotru kilometru. Dzirdu.
Trešā vienība.
Ta-dā!
- Kas? - Gaismas.
Labi.
Viņiem lejā ir resnā gala ģenerators. Dabasgāze, mīļā.
- Tu jau izpētīji? - Nu jau drīz.
Tu taču atradīsi drošu veidu, kā nokļūt līdz slimnīcai?
Varu palīdzēt?
Nē.
Kāpēc? Jo esmu stulba?
Tādu vārdu es nelietotu.
Tiešām? Kādu tad vārdu?
Ar skolām nebojāta.
Nemuldi, es gāju skolā. Ļauj palīdzēt.
Tā ir triangulācija.
- Zini, kā to dara? - Jā.
Ar trijstūriem.
Tas ir ļoti vienkārši.
Es izpētu viņu šāvēju kustības un savelku kopā ar bāzēm.
Es aprēķinu leņķus šādi.
Protams, ja būtu transportieris, būtu daudz precīzāk.
Vai, es tak paņēmu transportieri.
- Tiešām? - Nē.
Nezinu, kas tas ir, jo ienīdu mateni.
Es tevi atstāšu vienu un izpētīšu pārējo ēku,
jo tu esi viena gudra maita un tiksi galā pati.
Elij?
Jā?
Tiki galā?
Manuprāt, jā.
Labi.
Mēs iesim pa drošu taku uz rietumiem līdz šim punktam.
Tūlīt parādīšu.
Viņi iet patruļās uz ziemeļiem un dienvidiem, lūk, tā.
Viņi ir visai atstatus cits no cita, tāpēc nosedz visu šo zonu.
Bet ir pārrāvums te un te.
Vai tu kartē redzi namu ar garo pakaļu?
- Jā. - Un te mēs duram cauri un tiekam tālāk.
- Kas ir tajā garajā mājā? - Nav ne jausmas.
Bet tā ir nostāk no dzīvokļu namiem.
Varbūt tā ir noliktava vai kas?
Kaut kas maucīgi liels, lai viņi neliktos ne zinis.
Kāpēc tur neiet patruļās?
Inficētie.
Iespējams.
Ja mēs tiksim cauri, tad izspruksim no viņu patruļām.
Tā slimnīca ir 400 metrus tālāk.
Norai vajadzētu būt pirmajā stāvā. tālajā ziemeļu spārnā.
Kā, pie velna, tu to zini?
Viņi pļāpā visu laiku. Es noklausos.
Mērgļi.
Debils karš iet, bet viņi pārraida pozīcijas.
Jā. Es par to domāju.
Zini ļaudis, ar kuriem cīnās? Rētainos?
Zinām, ka tie lieto bultas un lokus.
Un viņiem ir kults vai vesela reliģija.
- Esi dzirdējusi par amišu grupu? - Amišu? Nē.
Nu, viņi dauzījās apkārt 2003. gadā.
Pamatā Pensilvānijā.
Un centās dzīvot kā 19. gadsimtā.
Rētainie ir kas tāds?
Bez elektrības un tehnoloģijām.
Tie kazudrāzēji bļaustās pa rācijām,
jo zina, ka neviens neklausās.
Jā. Un nelikās ne zinis par pazudušu rāciju.
Tas labi. Viņi ir pašpārliecināti. Tas paver iespēju.
Tā ir.
Bet mūsu gājiens ir pārgalvīgs, tāpēc cerību ir maz.
Ja mēs ietu tagad,
jau būtu tumšs, kad tiksim tai draņķa vietā, ja?
Tad būsim pārgalvīgas.
Tiešām ceļš ir drošs?
Tu man netici?
Es ticu tev, bet neticu Sietlai.
Es arī. Bet runāsim tā, it kā viss ir labi,
jo, ja pārāk satraukšos, atkal vemšu.
Labi, ko saki par šo?
Kā tu to nosauksi?
Ja būs meitene, tad Elija.
Ja tas ir zēns, tad Elijs.
- Tiešām? - Nē.
Kāpēc? Tas ir foršs vārds.
Kas tad tas?
JŪTI VIŅAS MĪLU SAJŪTI ŠO, MAITA
Ak Dievs!
Mums nevajadzētu te būt. Nevajadzēja nākt.
Kāpēc es tevi te atvilku. Tev būs bēbis.
Ko gan es daru?
Dina? Vai vēlies iet atpakaļ?
Vedīšu tevi mājās. Nedari to manis dēļ.
Esmu tāda stulbene.
Zini, tu nevaicāji par pirmo cilvēku, ko nožmiedzu.
Lai iet. Kurš?
Kad es biju maza, mēs dzīvojām meža būdiņā ziemeļos no Santafē.
Nostāk dzīvoja vēl dažas ģimenes,
bet pārsvarā nevienu nesatikām.
Un man tā piegriezās tupēt kaktā ar mammu un māsu.
Es lūdzos: "Ļaujiet man dauzīties pa āru."
Bet mammai bija bail, un viņa nelaida mani laukā vienu.
Bet kādu dienu es aizšmaucu gan.
Man bija bise, kurš gan piesietos?
Bet tu jau zini, kā šis stāsts beidzas,
jo es vairs nedzīvoju meža būdā Santafē ziemeļos.
Un man vairs nav mātes un māsas.
Bet visiem pagātne ir sajāta,
un visi ir saklausījušies drausmu stāstus,
kā, tavuprāt, beidzas manējais?
Es nezinu. Reideri?
Tikai viens.
Un tad?
Tu atnāci mājās.
Tavējās beigtas, un viņš prom?
Gandrīz. Viņš vēl bija tur.
Dzirdēju viņas kliedzam.
Skrēju atpakaļ ar šauteni.
Biju par lēnu, jo man bija astoņi gadi.
Kad viņš mani sadzirdēja, pagriezās un izskatījās pārsteigts.
Un, kad es nošāvu, viņš izskatījās vēl... pārsteigtāks.
Draņķis! Man ļoti žēl.
Es nezināju. Es domāju...
- Kā tu tiki līdz Džeksonai? - Tam nav nozīmes.
Šim ir nozīme.
Lai ko Džoels nodarīja tiem cilvēkiem,
viņš to nebija pelnījis.
Un es domāju, ja nebūtu izmukusi laukā?
Ja nu manu mammu un māsu sistu līdz nāvei, man redzot?
Ja nu tas mērglis liktu man skatīties, kā tas notiek?
Vai būtu starpība, ja mana ģimene būtu nodarījusi viņam pāri?
Nē.
Nē!
Un, ja es nebūtu viņu nošāvusi, ja viņš būtu aizgājis sveikā...
varu zvērēt, es viņu vajātu visu mūžu.
Visu mūžu.
Es iešu mājās, ja vēlies.
Vai iešu tālāk, ja vēlies.
Nav pareizās atbildes.
Ja es miršu, tad tā jābūt.
Tā nebūs tava vaina.
Tad ko tu vēlies darīt?
Ejam tālāk.
- Vai tu kaut ko redzi? - Nē. Var iet.
Ātrāk! Stop, stop.
Pieskati.
Vismaz neesam pieķertas.
Un ir vēl divi plusi.
Prožektori ir augstu, taustot ārpusi,
kas nozīmē, ka iekšpusē mūs neredz.
Forši. Un kas ir otrais pluss?
Tās durvis ir vaļā. Un nekas nav nācis mūs nobeigt.
- Vēl. - Skaisti.
Varbūt.
Es uzmetīšu aci.
Tev gan vajadzētu to darīt,
it kā tu nevarētu inficēties.
Kāds ir skats?
Spocīgs, bet tukšs.
Gluži kā mēs.
Klau, es nesaku, ka tur kaut kur negadīsies inficētie.
Vispār jau nav baigo cerību, ka visa lielā māja būs tukša.
Bet spriežam loģiski. Te nevar būt baigais bars, ja?
Mēs neesam pazemē.
Un vilki ir tepat blakus ar tankiem un gaismām.
Tad sāktos lieli sūdi.
Un satiksim varbūt... dažus klaidoņus un pārīti klikeru.
Mēs tiksim galā. Ir jau darīts simtiem reižu.
Jā, gan būs labi.
Bet šaušana paliek pēdējais salmiņš, skaidrs?
Jo, kad vilki dzirdēs šāvienus, mums uzbruks vesela armija.
- Skaidrs. - Elij.
Kas?
Ja kļūs traki, un būs jāizvēlas - šaut vai bēgt,
mēs bēgsim.
Pēdējais salmiņš. Es sapratu.
Ak, tu domā, lai kas notiktu, es sāku šaudīties?
Burtiski, kad vien ir iespēja. Jā.
Nedusmojies.
Tu esi visai traka, un tas aizrauj.
Par ko es tevi tā mīlu. Bet es vēlos izkļūt no šejienes.
Tu mīli mani?
- Es... - Ak, es zinu.
Pasaki vēlreiz - kāds ir plāns?
Durt vai bēgt.
Labi, trakā.
Tad laižam.
Tik tālu labi.
Pag.
Tu ko dzirdi?
Nē.
Tad uz šo pusi?
Jā.
Te gan ir daudz logu. Mums jāuzmanās.
Labi.
Dina!
Kas tā par draņķību? Un kāpēc tas slēpjas?
Manuprāt, tas ir no gudrajiem.
Kā tas, kurš līda man klāt lielveikalā.
Labi, bet tu nožmiedzi viņu, tātad varam nožmiegt arī šo?
Jā, nožmiedzu. Tomēr viņš tika klāt.
- Tas tiešām iekoda? - Un, ko man vajadzēja darīt, atzīties?
Ko tad tu...
Paklau, ja tas ir tikpat gudrs,
būs ātrs un zaglīgs.
Bet šoreiz ir divi pret vienu.
Tagad tas mērglis gribēs mūs apiet, tāpēc apiesim viņu pirmās.
Sadalāmies.
Lai kurai tas sekotu,
otra nāks un novāks no muguras.
Der?
Der.
- Ko lai dara? - Es nezinu.
- Ejam atpakaļ, no kurienes nācām. - Labi.
Ja skriesim, dzīsies pakaļ. Tāpēc jāiet lēnām.
Redzi to drāšu režģi? Piesaistīšu, cik daudzus spēšu.
Skrien tur, noslēdz durvis.
Noslēdz, cik cieši spēj un paliec tur.
Dina. Man var iekost, un nekas. Tev nē.
Dari, kā lieku.
Ej!
- Vai tev iekoda? - Ko? Nē.
Viņai viss labi.
Es redzēju. Viņai neiekoda.
Džesij, es zvēru!
Mums jāiet prom.
Nestājieties! Skrieniet tālāk.
- Viņus redzam! - Skrieniet!
Rietumu pusē!
Visi šurp!
Uz parku! Tur varam paslēpties!
Aiziet!
Stāt. Stāt! Mēs tur nevaram iet.
Izskatās, ka pieci. Trīs nezināmie. Iedzinām parkā.
Bruņoti. Nav rētainie.
Ko viņi dara?
- Gaidu. - Ja viņi pabāž degunu, šaujiet nost.
Viņi nenāk parkā.
Ak, kāds atvieglojums.
Forši. Būs daudz inficēto.
Varbūt. Bet nevaram iet atpakaļ.
Aiziet.
Džesij.
Džesij!
- Ko? - Kā tu mūs atradi?
Pēc kartes, ko atstāji teātrī.
Iespaidīga triangulācija, starp citu.
- Paldies. To jau visu Dina. - Tici man, nedomāju, ka tu.
Kā atradi teātri?
Domā, es baigi gribu tagad runāties?
Tu nāci viens?
Nē. Es ar Tomiju.
Pašķīrāmies, kad tikām līdz pilsētai. Lai lielāka aptvere.
- Neticami, ka sūtīja pēc mums. - Nesūtīja.
Bet jūs abas ietu bojā šeit, tāpēc aizlavījāmies nākamajā naktī.
Un labi vien, ka tā.
- Mums gāja sasodīti labi, kamēr vien... - Kamēr kas?
Līdz vairs negāja.
Tomijam viss labi?
Cerams. Sarunājām tikties no rīta.
Un ko tālāk?
Izkļūsim laukā, iesim atpakaļ uz teātri,
pārlaidīsim nakti, satiksim Tomiju,
un visi uz māju.
- Nē. - Elij.
Kas, ellē, ir tas?
Ei. Kustam.
Nē, nē. Pag, lūdzu! Lūdzu, pag, pag!
Es neesmu tāds kā citi. Lūdzu!
Nē, nē, pag. Pag, es varu!
Palīdzēt jums. Es varu.
- Par vēlu, vilk. - Nē, nē, pag. Es daudz zinu.
Es zinu, ko Aizaks plāno. Palīdzēšu. Es varu...
Mūs neinteresē tavi vārdi.
Samaitāta dvēsele prot tikai melot. Tā mācīja praviete.
- Lai viņa vada mūs. - Nē, nē. Nē!
Nē, nē.
Nē, nē!
Lūdzu. Lūdzu, nē!
Nē, nē.
Nē, nē!
Lūdzu. Lūdzu!
- Viņš ir pagrimis grēkos. - Nē, nē.
- Atbrīvosim, lai izjūt viņas mīlestību. - Nē.
Nē, nē.
Nē. Nē, nē! Lūdzu. Lūdzu, nē!
Dievs, nē. Nē!
Nu viņš ir brīvs.
Velns!
Es viņus aizmānīšu. Ved viņu prom.
Tiksimies atkal teātrī! Nedirsies, ej!
Tu netiksi projām, vilks.
Viņa redz jūs. Viņa redz visus mūs.
Te viņas nav.
Lai viņa vada mūs.
Nu tā, izklīstam. Ejam tālāk.
LEIKHILAS SLIMNĪCA
Kas tur ir?
Grūti pateikt. Pārbaudīšu.
Aiziet, Bonij.
Grauzējs vai kas tāds.
Viss mierā.
Nu būs labi.
Liec tos sūdus nost.
Rokas augšā. Pagriezies.
Tu mani atceries?
Jā. Tu atceries mani.
Ko tu gribi?
Kur ir Ebija?
- Es nezinu. - Nē, zini gan.
Ja nošausi mani, saskries visi kareivji.
Un tu būsi beigta.
Saki, kur viņa ir, un varbūt ļaušu tev iet.
- Mēs varējām tevi nogalināt. - Varbūt vajadzēja.
Vai varbūt vajadzēja nevilkt savu pakaļu uz Džeksonu, Nora.
Kur ir Ebija?
Man žēl, ka biji spiesta to redzēt.
Nevienam nevajadzētu redzēt ko tādu.
Izbeidz.
Dažreiz naktī es vēl aizvien dzirdu, kā viņš kliedz.
Tas bija drausmīgs skats, kā viņš mira.
Jā.
Jā, maita dabūja, ko pelnījis.
Ak, tu, maita!
Iebrucēja!
Hei! Šaujiet viņu!
Velns!
Nē, nē. Nē!
Nora, tev nāksies mirt!
Nora!
Velns, te ir vaļā!
Draņķa šahta ir vaļā. Noslēdz šo spārnu.
Atpakaļ!
Šahta ir vaļā.
SADALES TELPA
Tu, stulbā kuce.
Sporas.
Mēs ieelpojām sporas.
Esam inficētas.
Tu nogalināji mūs abas.
Tiešām?
Tu...
Tu esi viņa.
Tā imūnā meiča. Tu...
Tu esi īsta.
Jā.
Kur ir Ebija?
Vai tu nezini, ko viņš izdarīja?
Man pie kājas.
Tev pie kājas?
Viņš nošāva visus tajā slimnīcā,
ieskaitot vienīgo dzīvo cilvēku, kas varēja radīt no tevis zāles.
Tas bija Ebijas tēvs.
Un Džoels...
Džoels iešāva viņam pierē.
Tā tas bija.
Es zinu.
Kur ir Ebija?
Nē.
Kur viņa ir?
Nē.
Kur viņa ir?
Nē.
Kur viņa ir?
Sveika, mazā.
Sveiks.
Tulkoja: Baiba Veidere Subtitri: Mārtiņš Grīnbergs