PAMATĀ - LORAS DEIVAS ROMĀNS
Tu nevarētu.
Protams, varētu.
Vīna dārzs Jaunzēlandē?
Tu būtu tik tālu no Beilijas.
Varbūt man vienkārši patīk tā doma - būt tālu prom.
Kādā vietā, kur būtu tikai es un tu.
Man ir jārunā ar jūsu tēvu.
Jums jāiet prom. Tagad.
Ei, es neākstos. Jums jāiet prom.
- Tikai gribu ar viņu parunāt. - Zināt, cik te bija policistu?
Nemaz nerunājot par FIB, ASV maršaliem. Jums jāiet prom.
Jūsu tēvs jau zina, ka esam Ostinā, vai ne?
Es jūs nevainoju. Viņš ir viņas vectēvs.
Bet, ja viņš zina, ka esam šeit, šī ir mana vienīgā iespēja.
Jums nav nekādu iespēju.
Čārlij, ja es ar viņu nerunāšu, Kristinai nebūs nākotnes.
Domājat, ka mans tēvs jums palīdzēs? Viņš to nedarīs.
Ītans viņu nodeva.
Iznīcināja mūsu ģimeni.
Es zinu, ko viņš izdarīja. Jums varētu būt taisnība.
Bet jums jāļauj man mēģināt. Lūdzu.
SAVIENOTO VALSTU MARŠALU DIENESTS TEKSASAS RIETUMU RAJONS
- Kur ir Hanna? - Sapulču telpā.
- Eda! - Kas ir?
Kur ir Hanna Hola?
Dāmistabā.
Klau! Varbūt apsēdies?
Hanna?
Pieņemu, ka jūsu vārds nav Maksa, vai ne?
Pagaidām lai ir Maksa.
Vai jūsu tēvs tur dzīvo jau sen?
Nē, tikai kopš iznāca.
Nu jau būs daži gadi.
Šķiet klusa vieta.
Patiesībā tā bija mātes ideja - īpašums pie ezera.
Brīvdienu māja.
Kur viņi varētu aizbraukt atpūsties. Bez stresa.
Viņa to māju nopirka, kamēr viņš vēl bija cietumā.
Bet viņa saslima un...
Viņi šeit kopā nav dzīvojuši?
Viņa nomira dienā, kad viņš iznāca.
Trīsdesmit piecas stundas vēlāk, ja precīzi.
Vēl varu griezties atpakaļ.
Kā vēlaties, Maksa.
Hanna, tu esi tur iekšā? Te es.
- Cik ilgi viņa ir labierīcībās? - Kas? Beilija?
Hanna. Cik ilgi Hanna ir dāmistabā?
Durvis aizslēgtas. Viņa neatbild.
Hanna, mēs ejam iekšā.
Nolādēts!
Ziņojiet Ostinas PD! Lai visi vietējie policisti
nekavējoties sāk meklē Hannu Holu.
PATVĒRUMS
Man kaut kas ir jāizdara.
Man vajag, lai tu man uzticētos.
Beilij, vai zini, kur viņa ir?
Beilij, ja tev ir kāda doma, kur viņa ir, man jāzina.
Nē. Es biju kopā ar jums.
Labi.
Varat apsēsties, ja gribat.
Nezinu, cik ilgi būs jāgaida.
Es pastāvēšu.
Varbūt jums nav jāuztraucas par sevi.
Tie pīlāri nav tik stipri, kā izskatās.
Tie tika nogādāti Ostinā pa daļām un salikti kopā īpašumā.
Un Meredita...
Mana sieva.
Viņai tiešām bija ķēriens uz dizainu.
Viņa visu padarīja tik skaistu.
Viņa pati iekārtoja visu māju.
Līdz pēdējam sīkumam.
Es to nepieminētu, bet domāju, ka jūs
esat īstais cilvēks, kas varētu novērtēt vēsturi.
- Sveiks, dēliņ! - Sveiks, tēt!
- Vai pacelsiet rokas, kundze? - Ko, lūdzu?
Pārbaudīs, vai jums nav noklausīšanās ierīces.
Kāpēc lai man būtu?
Tāda veida jautājumus es vairs neuzdodu.
Paceliet rokas, lūdzu!
- Tātad šis nav gluži patvērums. - Man tas nosaukums nekad nav paticis.
To izvēlējās mana sieva, citādi es to jau būtu nomainījis.
Uz ko?
Varbūt kādu citātu?
"Lasciate ogne speranza." Kaut kas par atteikšanos no cerībām.
Mans vectēvs vienmēr teica, ka cerība iedzīs kapā.
Arī variants.
- Viņai nekā nav. - Labi.
- Varbūt brauc, dēliņ? - Man viņa jāved atpakaļ uz pilsētu.
Es gribētu ar mūsu jauno draudzeni pabūt divatā.
Un jums taču nav iebildumu, vai ne? Hanna?
Drīkstu saukt par Hannu?
Vai arī labāk par Maiklsas kundzi?
Varat saukt par Hannu.
Redzi, viņa neiebilst.
Un uz pilsētu viņu var aizvest Neds.
- Tēt, es... - Tev bija gara diena.
Brauc mājās!
Protams, ja Hanna grib braukt prom, es neliegšu viņai atgriezties Ostinā...
vai Sausalito.
Es palikšu.
Man vajag Nikolasa Bella un Čārlija Smita telefonu atrašanās datus.
Vai kāds vēl novēro Andreas Rejesas māju?
Jā. Klusums. Pie Nikolasa dzīvokļa kustības nav.
Policists pie The Never Dry, iespējams, redzējis Hannu.
Izskatīsim novērošanas kameru ierakstus.
Dabūjiet The Never Dry kratīšanas orderi, un lai Kreivena izpēta
- Hannas telefonu. - Labi.
DŽŪLSA
Džūlsa!
Vai jums viss kārtībā? Es nevaru sazvanīt Hannu.
Es arī. Mēs nezinām, kur viņa ir.
Bet tu esi drošībā?
Esmu pie maršala Bredforda.
Bet, Džūlsa, tā ir mana vaina.
Hanna gribēja braukt prom no Ostinas, bet es atteicos,
un tad es vienkārši pazudu.
Un tagad domāju - ja nu ar viņu kas atgadās?
Nekas ar viņu neatgadīsies, labi?
Viss būs labi. Kur tieši tu tagad atrodies?
ZVANS NO BLOĶĒTA NUMURA
Beilij?
Džūlsa, es tev atzvanīšu.
- Hanna? - Beilij!
Tēt?
Burbonu?
- Jā. - Labi.
Sēdieties!
Tā bija Kristinas otrā dzimšanas diena.
Viņa jau runāja pilnos teikumos.
Nedēļu pirms tā tika uzņemta, aizvedu viņu uz parku
un nejauši satikām viņas pediatru.
Viņš apjautājās, kā viņai klājas, un viņa sniedza izvērstu atbildi.
Pieņemu, ka viņa joprojām ir tāda.
Jā.
Ko, ellē, jūs te darāt, Hanna?
Es cerēju, ka varēsim vienoties.
Nedomāju vis. Nē.
Jūs neesat dzirdējis, ko...
Nē, gribu teikt, ka ne jau tāpēc esat šeit.
Manuprāt, jūs šeit esat tāpēc, ka cerat, ka neesmu tāds, kā visi saka.
- Bella kungs! - Nikolass.
Nikolas! Es neesmu šeit, lai tiesātu pagātni.
Nē? Jūs gribat, lai es piedodu jūsu vīram.
Jūs gribat, lai es viņam piedodu, lai gan jums nav ne jausmas,
ne priekšstata, ko viņš izdarīja.
Domāju, ka priekšstats man ir. Es zinu, par ko ir runa.
Es savu vīru pazīstu.
Jūsu vīru Ītanu.
Es zinu, kā jūs zaudējāt savu meitu.
Man ar to nebija nekāda sakara.
Un, ja domājat, ka cilvēki, pie kā es strādāju, nodarītu pāri manam bērnam...
Viņiem ir kodekss.
Turklāt viņi zināja: ja viņi uzbruktu manai ģimenei,
- es viņus piebeigtu. - Bella kungs... Nikolas...
Protams, Ītans negribēja tam ticēt.
Nē, viņš tikai gribēja kādu vainot, tāpēc vainoja mani.
Un sodīja mani, it kā es jau nebūtu pietiekami sodīts.
Un štrunts par mani.
Kas tas par cilvēku, kas tā aizved prom bērnu?
Viņš atrāva mazo meitenīti no vecmāmiņas, tantes, tēvoča.
Visiem, kas viņu mīlēja.
Visiem, kas pazina viņas māti, kas būtu varējuši stāstīt par Keitu.
Un tā liekulība! To es tiešām nespēju ciest.
Jūsu vīrs labāk par visiem zināja, ko es daru.
Viņš zināja vairāk nekā mani bērni.
Un viņš...
Viņš vienmēr gribēja attiecības ar mani, un es...
Jūs viņu mīlējāt.
Atvainojiet?
Pirms šī visa jūs viņu patiesi mīlējāt.
Es centos, kā to darītu ikviens labs vecāks.
Domāju - vairāk nekā centāties.
Ja arī tā, tad tā bija kļūda.
Ko pieļāvām mēs abi. Piekritīsiet?
Nē, nepiekritīšu.
Es varētu jums pastāstīt vienu stāstu par jūsu vīru,
un turpmāk jūs viņu uzlūkotu citām acīm.
Varbūt. Nedomāju, ka tas mainītu būtisko.
Un kas tas būtu?
Es domāju, ka jūs zināt, cik ļoti mans vīrs mīl jūsu mazmeitu.
Visu, ko viņš darīja,
lai cik nepareizi tas jums šķistu...
Domāju, jūs zināt, ka to visu viņš darīja viņas dēļ.
Manuprāt, jūs viņu cienāt par to, ka viņš ir tāds tētis.
Ka viņš tā upurējas. Ka tā rūpējas par savu ģimeni.
Man šķiet, ka tas jums abiem ir kopīgs.
Klausieties uzmanīgi!
Es nosēdēju cietumā vairāk nekā pusi desmitgades - sešarpus gadus -,
nevis apdraudēju savu ģimeni, izstāstot savu klientu noslēpumus.
Un es zaudēju meitu, mazmeitu, sievu un karjeru.
Ja gribat runāt par upurēšanos, tad, lūk, kas ir upurēšanās!
Bet neceriet - jūs mani nepārliecināsiet, ka jūsu vīrs ir kaut kāds moceklis.
Es...
Nesalīdziniet mani ar viņu!
Greidijs Bredfords.
Viņa ir šeit. Pie Trevisa ezera, nevis pilsētas dzīvoklī.
Bos?
Sazvani Trevisas apgabala šerifa iecirkni! Lai sūta īpašo vienību uz Bella rezidenci.
Kūper! Dženkins, Eda, jūs ar mani.
Pozner, pieskati meiteni!
Aiziet! Aiziet!
Tik cieši notinot, būs sliktāk.
Tagad esat ārste?
Tikai cilvēks, kas bieži ir savainojis plaukstas.
Darba traumas.
Ķersimies pie lietas, labi?
Es gribu vienoties.
Jūs ne par ko nevarat vienoties.
Vispār domāju, ka varu.
Patiesībā domāju, ka esmu vienīgā, kas to var.
- Vai tiešām? - Ir diezgan skaidrs,
ka draudzības jūtu starp jums un manu vīru nav.
Un esmu droša, ka viņš ko tādu nepiedāvātu,
bet viņa te nav. Es esmu.
Nu labi.
Es klausos.
Pieņemu, ka jūs gribētu attiecības ar mazmeitu.
Spriežot pēc tā, kā par viņu runājat, jūs to gribētu vairāk par visu.
Un jūs būtu gatavs vienoties ar saviem klientiem,
lai tas kļūtu iespējams.
Jūs domājat, ka man organizācijā ir tāda ietekme?
Vai tikko neteicāt, ka viņu labā pavadījāt sešarpus gadus cietumā?
Neticu, ka viņi nav pateicīgi.
Un tas var būt vai nu tā, vai arī jūsu mazmeita atkal pazudīs.
Man nepatīk, ka man draud.
Es jums nedraudu. Man pateica, ka tā ir otra iespēja.
Vienīgā iespēja.
Kas jums liek domāt, ka es jūs neatradīšu?
Varbūt atradīsiet.
Vai tiešām gribat, lai viņai atkal ir jābēg?
Es lūdzu, lai pasargājat mazmeitu, lai ļaujat viņai dzīvot viņas dzīvi,
lai dodat viņai iespēju iepazīt ģimeni.
Iepazīt jūs.
Es to gribētu.
Bet, ja lūdzat, lai pasargāju Ītanu...
Tas nav iespējams.
Es nespētu pasargāt Ītanu, pat ja gribētu,
ko - atklāti pateikšu - es negribu.
Ja nu Ītans tur nebūtu iesaistīts?
Ko, lūdzu?
Ja nu Ītans tur nebūtu iesaistīts?
Ja nu būtu...
tikai jūsu mazmeita Kristina? Ja nu...
Vai jūs varētu viņu pasargāt?
Tikai Kristinu?
Jā.
Vai saprotat, ko sakāt?
Jūsu vīrs nevarēs atgriezties mājās.
Ne tagad, nekad.
Tas ir tas, ko grib Ītans.
Dzīvot bez viņas?
Lai viņa būtu drošībā. Pasargāta. Lai Beilija varētu palikt Beilija.
To mēs abi gribam visvairāk.
Man īsti nebija mātes.
Kad viņa aizgāja, nebiju īpaši vecāka par Kristinu, kad viņu redzējāt pēdējoreiz.
Bet man bija vectēvs. Man bija vairāk nekā vairumam cilvēku.
Es cenšos paskaidrot to, ko Ītans laikam bija sapratis, kad nozuda.
Ka mana prioritāte būs jūsu mazmeita.
Svarīga ir tikai viņa. Jūs to zināt labāk nekā es.
Un kāpēc jūs tā sakāt?
Jūs bijāt pirmais.
Es tevi aizsūtīju mājās.
Pie parādes vārtiem ir Greidijs Bredfords ar pusduci ASV maršalu un īpašo vienību.
Labi, jūs domājat...
Jūs domājat, ka viņa būtu gatava mani satikt?
Kristina?
Jā. Es parūpēšos, lai viņa nedomā par jums sliktu.
Es parūpēšos, lai viņa zina,
ka tiem notikumiem nav nekāda sakara ar to, ko jūs pret viņu jūtat.
Tēt! Viņai jāiet prom.
Ja sirds dziļumos cerat,
ka reiz Ītans varētu klusām atgriezties jūsu dzīvē
un viņi to ļaus, - viņi neļaus.
Šie cilvēki neaizmirst.
Es saprotu.
Un viņi var viņu atrast. Pat ja viņš neatgriezīsies.
Pagaidām vēl nav atraduši.
Brauciet mājās!
Viņa būs drošībā. Jūs abas būsiet drošībā.
Dodu vārdu.
- Paldies. - Nesakiet paldies!
Es to nedaru jūsu dēļ.
Nu, kāds ir jūsu plāns, Hanna?
Iekāpsiet lidmašīnā, atgriezīsieties savā dzīvē,
cerot, ka dzīvosiet laimīgi līdz mūža galam?
- Nebūs nekāds laimīgi. - Jums pilnīga taisnība.
Nevaru jūs pasargāt, ja viņi zina, kur esat.
- Jūs tik un tā nevarat mūs pasargāt. - Un Nikolass Bells pasargās?
Nikolass vēlas iepazīt savu mazmeitu vairāk, nekā grib sodīt Ouenu.
Jūs joprojām nesaprotat?
Šie cilvēki darīs visu, lai tiktu klāt Ouenam.
Viņi vajās jūs, un viņi vajās Beiliju.
Un viņi darīs visu iespējamo, lai piespiestu Ouenu iznākt no slēptuves.
- Visu iespējamo. - Nikolass man deva vārdu.
Nikolass ar meliem pelna iztiku!
Kāda ir varbūtība?
Ja mūs pārvietosiet, kāda varbūtība, ka mūs atradīs? Desmit procenti? Pieci?
Esmu pārliecināta, ka tad, ja ar mums būtu Ouens,
šie cilvēki neapstātos, kamēr nebūtu viņu sadzinuši rokā.
Un, ja Beilija nonāktu tajās krustugunīs...
Ouens nekad ar to neriskētu. Tāpēc viņš aizbēga.
Viņš zināja, ka, esot kopā ar mums, nevarētu Beiliju pasargāt.
Tad kā jūs izskaidrojat to, ka jūsu vīrs man atsūtīja savu telefonu?
Visus failus, ko bija saglabājis par The Shop.
Viņš visu izdarīja tā, lai varētu atgriezties.
Nē. Domāju, ka iemesls ir cits.
- Kāds tad? Viņa mantojums? - Nē. Beilijas.
- Nefantazējiet! - Domāju, ka zinu, ko apprecēju.
Beidziet!
Šim būtu vajadzējis jums iemācīt, ka neviens īsti nezina, ar ko precas.
Ouens uztaisīja mūsu laulības gredzenus.
Strādāja pa naktīm pie manas virpas.
Viņš gribēja mani pārsteigt, bet viņš apgūlās gultā
un es saodu koka skaidas uz viņa ādas.
Es zināju, ko viņš dara, vēl pirms zināju, ko viņš dara.
Tik labi mēs viens otru pazinām.
Ouens zināja, ko es pēc viņa pazušanas darīšu.
Viņš zināja: es darīšu tieši to, kas vajadzīgs viņai.
Hanna...
jums jāsaprot, cik tas ir riskanti.
Viņi vērsīsies pret jums.
Varbūt Beiliju viņi liks mierā, bet nodarīs pāri jums, lai sāpinātu Ouenu.
Lai atvilinātu viņu atpakaļ.
Lūdzu. Nevar slēgt darījumu ar velnu un cerēt, ka izspruksiet sveikā.
Taču es to tikko izdarīju.
Maiklsas jaunkundz! Beilij!
Piedod!
Man nevajadzēja aizbēgt...
Nekas. Viss kārtībā.
Viņš piezvanīja.
Tavs tēvs?
Stop! Pārāk daudz ausu. Uz sapulču telpu. Ejam!
Man vajag šo telpu.
- Vai varu parunāt ar Hannu divatā? - Beilij!
Tev jāpasaka, ko tēvs teica. Tikai tā varu viņam palīdzēt.
Viss kārtībā.
Nu, kad sasveicinājos,
tētis jau runāja.
Viņš nepateica, no kurienes zvana,
un neapjautājās, vai man viss kārtībā.
Viņš tikai... Viņš pateica, ka viņam ir 22 sekundes.
Es to atceros - 22 sekundes.
Viņš teica, ka viņam ir žēl.
Tik ļoti, ka nespējot...
Un teica, ka...
paiešot ļoti ilgs laiks, līdz viņš varēs piezvanīt.
Un viņš nevarot atgriezties mājās.
Vai viņš domā - nekad?
Beilij, es zinu, ka tas ir satraucoši,
bet mums jāparunā par nākamajiem soļiem.
Nākamajiem soļiem? Kādiem soļiem?
Greidijs runā par to, kur mēs abas tagad dosimies.
- Vai brauksim mājās, vai... - Vai...
Vai arī uz jaunām mājām.
Tur, kur varam jūs pasargāt.
Kur tēvs varēs pievienoties, kad uzskatīs, ka ir droši.
- Viņš to nedarīs. - Tu to nevari nezināt.
Beilij, viņš noteikti pateica, ka esmu jūsu pusē,
ka tev manī jāieklausās.
Viņš man teica, lai ieklausos Hannā.
Viņai nav zināšanu, instrumentu,
pieredzes, un to nav arī tavam tēvam.
Un, lai ko viņš teica, tev jāļauj man pasargāt jūsu ģimeni.
Tas nav tā, kā domājat.
Beilij, domāju, ka mēs tiksim galā. Tu un es.
Mums jādodas tur, kur gribi doties tu.
Domāju, ka mums jādara tas, kas tev liktu justies vislabāk.
Hanna, dieva dēļ, es pazīstu Ītanu un zinu, ka viņš negribētu...
Ko jūs tikko pateicāt?
- Es teicu, ka pazīstu tavu tēvu un... - Nē.
Es pazīstu tēvu un zinu: ja gribētu, lai jūsos ieklausos, viņš būtu pateicis.
- Vai varam braukt mājās? - Beilij!
Vai vari, lūdzu, aizvest mani mājās?
Labi.
Sveika! Tikko atbraucām uz lidostu. Hanna ir tualetē.
Tev ar viņu jārunā?
Parunāšos ar tevi. Vai varam ar Maksu atnākt vakariņās?
Varbūt ne šovakar.
Nu labi, tad atnāksim rītvakar.
Laimīgu ceļu, labi?
Paldies.
Beilij!
Ejam!
Kāds viņš bija?
Nikolass?
Viņš bija gudrs un skumjš.
Viņš mīl savu ģimeni. Viņš mīl tevi.
Vai viņš grib atbraukt ciemos?
Viņš, Andrea un Čārlijs. Viņi gribētu atvest arī tavus brālēnus.
Man šķiet - Andrea tiešām grib, lai viņi tevi iepazīst.
Viņi taču pie mums nepaliktu, vai ne?
Nē. Nekā tamlīdzīga.
Vienu divas reizes kopā paēdīsim. Sāksim ar to.
Vai man kaut kādi lēmumi jāpieņem tagad?
Tagad tev nav jāizlemj nekas.
- Stjuarti, gatavojamies pacelties. - Paldies.
Varbūt man vienkārši patīk tā doma - būt tālu prom.
Kādā vietā, kur būtu tikai es un tu.
Kā ar tevi?
Kā ar mani?
Kā tu domā - kur mēs būsim pēc pieciem gadiem?
PĒC PIECIEM GADIEM
Vai tu apmaldījies? Labi. Tas ir otrajā stāvā.
Jā. Netālu no dienvidrietumu ieejas. Meklē lidmašīnu.
Vai tu esi kopā ar slaveno Šepu?
Saki, vai viņš ir adītā jakā? Nē. Būšu pieklājīga.
Labi, pēc mirkļa tiekamies.
HANNA HOLA
Puiši, kas varēja būt, tevi vēl mīl.
Mamm?
Tulkojusi Aija Apse