BASERET PÅ LAURA DAVES ROMAN
- Det ville du ikke kunne. - Sagtens.
En vingård i New Zealand?
Så langt fra Bailey.
Måske kan jeg bare godt lide tanken om at være langt væk.
Et sted, hvor det kun er os to.
Jeg må tale med din far.
Du skal gå. Nu.
Jeg mener det sgu. Du skal gå.
- Jeg vil bare tale med ham. - Ved du, hvor mange betjente der var her?
For ikke at nævne FBI og det føderale politi. Du skal gå.
Din far ved, at vi er i Austin, ikke?
Jeg bebrejder dig ikke. Han er hendes morfar.
Men hvis han ved, vi er her, er det her min eneste chance.
Du har ingen chancer.
Charlie, Kristin har ingen fremtid, hvis jeg ikke får talt med ham.
Hvad du end tror, min far kan hjælpe med, så gør han det ikke.
Ethan forrådte ham. Han ødelagde vores familie.
Jeg ved, hvad han gjorde. Du har måske ret.
Men du må lade mig forsøge. Vil du ikke nok?
DET FØDERALE POLITI, VESTTEXAS
- Hvor er Hannah? - I mødelokalet.
- Ed. - Hvad så?
- Hvor er Hannah Hall? - På toilettet.
Sætter du dig ikke?
Hannah?
Jeg går ikke ud fra, du hedder Max, vel?
Max er fint indtil videre.
Har din far boet her længe?
Kun siden han kom ud. Det er et par år siden.
Her virker meget stille.
Det var min mors idé at købe et hus ved søen.
Et weekendhus, hvor de kunne tage hen og slappe af. Ingen stress.
Hun købte huset, mens han sad i fængsel.
Men hun blev syg og...
Boede de her aldrig sammen?
Hun døde den dag, han kom ud.
Femogtredive timer efter, for at være præcis.
Jeg kan stadig vende om.
Som du vil, Max.
Hannah, er du derinde? Det er mig.
- Hvor længe har hun været på toilettet? - Hvem? Bailey?
Hannah. Hvor længe har hun været derude?
Døren er låst. Hun svarer ikke.
Hannah, vi kommer ind!
Pokkers.
Kontakt Austins Politi, og efterlys Hannah Hall
på tværs af alle afdelinger. Der skal et hold på gaden nu.
FRISTED
Der er noget, jeg må gøre. Jeg har brug for, at du stoler på mig.
Bailey, ved du, hvor hun er?
Bailey, hvis du har nogen anelse, skal jeg vide det.
Nej. Jeg har været sammen med dig.
Okay.
Du må gerne sætte dig. Jeg ved ikke, hvornår han kommer.
- Jeg står fint. - Måske skal du bekymre dig om en anden.
De søjler er ikke så stabile, som de ser ud.
De blev fragtet til Austin i mindre dele og samlet på stedet.
Og Meredith...
Det er min kone. Hun havde virkelig næse for design.
Hun gjorde alt så smukt.
Hun udvalgte alt i huset.
Hver eneste genstand.
Jeg ville ikke have nævnt det, men jeg tænkte, at du,
af alle mennesker, ville værdsætte historien.
- Hej, knægt. - Hej, far.
- Er du sød at løfte armene? - Hvabehar?
- Han tjekker, du ikke har en mikrofon på. - Hvorfor skulle jeg have det?
Den slags spørgsmål stiller jeg ikke længere.
Løft armene, tak.
- Så egentlig ikke et fristed. - Jeg har aldrig brudt mig om navnet.
Min kone valgte det. Ellers havde jeg ændret det nu.
- Til hvad? - Et citat, måske.
"Lasciate ogne speranza." Det er noget med at opgive håbet.
Min morfar sagde altid, at håb slår en ihjel.
Endnu en mulighed.
- Hun har intet på sig. - Godt.
- Smutter du ikke, knægt? - Jeg er hendes lift tilbage.
Jeg vil gerne tilbringe lidt tid alene med vores nye ven.
Det har du ikke noget imod, vel, Hannah? Må jeg kalde dig Hannah?
Eller foretrækker du mrs. Michaels?
- Hannah er fint. - Se. Det er fint med hende.
Ned her kan køre hende tilbage til byen.
- Far... - Du har haft en lang dag.
Tag hjem.
Hvis hun vil af sted, forhindrer jeg ikke Hannah i at tage tilbage til Austin...
...eller Sausalito.
Det er fint.
Jeg skal bruge mobilkoordinater på Nicholas Bell og Charlie Smith.
Har vi stadig nogen ved Andrea Reyes' hus?
Der er stille. Ingen bevægelser ved Nicholas' lejlighed.
Betjenten ved The Never Dry har måske set Hannah.
Vi tjekker overvågningen.
Skaf en kendelse til The Never Dry, og bed Craven genskabe Hannahs mobildata.
Jules.
Har I det godt? Jeg kan ikke få fat i Hannah?
Det kan jeg heller ikke. Vi ved ikke, hvor hun er.
Men du er i sikkerhed?
Jeg er sammen med Bradford. Men, Jules, det er min skyld.
Hannah ville forlade Austin, men jeg ville ikke.
Og så forsvandt jeg bare. Og hvad nu, hvis der sker hende noget?
Der sker hende ikke noget. Det skal nok gå. Hvor er du helt præcis?
Ukendt nummer
Bailey?
Jules, jeg ringer tilbage.
- Hannah? - Bailey.
Far?
Bourbon?
- Gerne. - Okay.
Sid ned.
Det var Kristins toårs fødselsdag. Hun talte allerede i hele sætninger.
Jeg tog hende med i parken, en uge før det blev taget. Vi stødte på hendes læge.
Han spurgte, hvordan hun havde det, og hun gav ham et langt svar.
- Jeg antager, hun stadig er sådan. - Ja.
Hvad fanden laver du her, Hannah?
Jeg håbede på, vi kunne indgå en aftale.
Det tror jeg ikke. Nej.
Du har ikke hørt, hvad jeg...
Nej, jeg tror ikke, det er derfor, du er her.
Jeg tror, du er her, fordi du håber på, jeg ikke er, som alle siger.
- Mr. Bell. - Nicholas.
Nicholas. Jeg kommer ikke for at mægle om fortiden.
Ikke? Du vil have mig til at tilgive din mand.
Du vil have mig til at tilgive ham, selv om du ikke aner, hvad han gjorde.
Jeg har en anelse. Jeg kender historien. Jeg kender min mand.
- Din mand, Ethan. - Jeg ved, hvordan du mistede din datter.
Jeg havde intet med det at gøre.
Og hvis du tror, at de mænd, jeg arbejdede for, ville skade mit barn...
De har et kodeks. Og de vidste, at hvis de rørte min familie,
- så havde jeg været færdig med dem. - Mr. Bell... Nicholas...
Det ville Ethan selvfølgelig ikke tro på.
Nej, han ville bare bebrejde nogen, så det blev mig.
Og han straffede mig. Som om jeg ikke var blevet straffet nok.
Glem mig. Hvilken mand tager et barn på den måde?
Han flåede den lille pige væk fra sin mormor, tante og onkel.
Alle, som elskede hende.
Alle, som kendte hendes mor, og som kunne have fortalt om Kate.
Og hykleriet. Det har jeg sgu svært ved at klare.
Din mand vidste bedre end nogen anden, hvad jeg lavede.
Han vidste mere end mine egne børn. Og han...
Han havde altid ønsket at have det forhold til mig, og jeg...
- Du elskede ham. - Hvabehar?
Før alt det her elskede du ham.
Jeg forsøgte, som enhver god forælder ville gøre.
- Du gjorde mere end at forsøge. - I så fald var det en fejl.
En, vi begge to begik. Ville du ikke sige det?
Nej.
Jeg kunne fortælle dig en historie om din mand,
og så ville du aldrig se på ham på samme måde igen.
Måske. Det ville nok ikke ændre det væsentlige.
Og hvad er det?
Jeg tror godt, du ved, hvor højt min mand elsker dit barnebarn.
Alt, hvad han gjorde, uanset hvor forkert du synes, det var,
så tror jeg godt, du ved, han gjorde det for hende.
Jeg tror, du respekterer ham for at være sådan en forælder.
For at bringe det offer. For at... passe på sin familie.
Det lader I til at have til fælles.
Hør godt efter.
Jeg brugte det meste af et årti i fængsel, seks et halvt år,
frem for at udsætte min familie for fare ved at udlevere mine klienter.
Og jeg mistede min datter, mit barnebarn, min kone og min karriere.
Så hvis du vil tale om ofre, så er det sgu et offer.
Men tro ikke, du kan overbevise mig om, at din mand er en martyr. Jeg...
Sammenlign mig ikke med ham.
Grady Bradford.
Hun er her. Vi er ved Lake Travis, ikke bylejligheden.
Chef?
Ring til Travis Countys Politi.
Vi skal bruge indsatsstyrken ved Bells Lake Travis-bolig nu.
Cooper! Jenkins, Ed, I tager med mig. Posner, hold øje med pigen. Lad os køre.
Du gør det værre, når du vikler det så stramt.
Er du nu læge?
Jeg har bare oplevet min andel af slemme håndskader.
Det hører til jobbet.
Lad os komme til sagen.
- Jeg vil slå en handel af. - Du har intet at forhandle med.
Det tror jeg nu. Det er jeg nok den eneste, der har.
- Jaså? - Det er ret tydeligt.
Der er ingen varme følelser mellem dig og min mand.
Og han ville ikke tilbyde det, jeg vil, men han er her ikke. Det er jeg.
Okay. Jeg lytter.
Jeg går ud fra, at du ønsker et forhold til dit barnebarn.
Sådan, som du taler om hende,
vil jeg gætte på, at et forhold til hende er det, du ønsker dig allermest.
Og at du vil være villig til at lave en aftale med dine klienter,
så det kan ske.
Tror du, jeg har så meget indflydelse i organisationen?
Tilbragte du ikke seks et halvt år i fængsel for dem?
De må da være taknemmelige.
Det er enten det, eller også forsvinder dit barnebarn igen.
- Jeg bryder mig ikke om trusler. - Jeg truer dig ikke. Det er muligheden.
Den eneste mulighed.
- Hvorfor tror du, jeg ikke finder jer? - Måske gør du.
Men ønsker du for hende, at hun skal flygte igen?
Jeg beder dig beskytte dit barnebarn og lade hende leve sit liv.
Give hende mulighed for at lære sin familie at kende. Og dig.
Det vil jeg meget gerne.
Men hvis du beder mig beskytte Ethan, så er det ikke muligt.
Jeg kunne ikke beskytte Ethan, om jeg så ville. Men det vil jeg ikke.
- Hvad, hvis Ethan ikke var en del af det? - Hvabehar?
Hvad, hvis Ethan ikke var en del af det?
Hvad, hvis det... kun var dit barnebarn, Kristin?
Kunne du beskytte hende?
- Kun Kristin? - Ja.
Forstår du, hvad du siger? Din mand vil ikke kunne vende hjem.
- Hverken nu eller nogen sinde. - Det er det, Ethan ønsker.
At leve sit liv uden hende?
At hun er i sikkerhed. At beskytte hende. At lade Bailey forblive Bailey.
Det er det, vi begge ønsker allermest.
Jeg har aldrig rigtig haft en mor.
Hun rejste, da jeg var lille. Ikke meget ældre end Kristin var, sidst du så hende.
Men jeg havde min morfar. Jeg havde mere end de fleste.
Jeg prøver at forklare det, Ethan må have indset, da han forsvandt.
At min førsteprioritet ville være dit barnebarn.
Det er kun hende, der betyder noget. Det ved du bedre end jeg.
- Hvorfor siger du det? - Du var der først.
Havde jeg ikke sendt dig hjem?
Grady Bradford er uden for porten med en flok betjente og indsatsstyrken.
Godt. Tror du...
Tror du, hun vil indvilge i at møde mig? Kristin?
Ja. Jeg skal nok sørge for, hun ikke bliver skræmt væk.
Jeg skal nok sørge for, at hun ved...
...at meget af det, der er sket, ikke handler om, hvad du føler for hende.
Far. Hun er nødt til at gå.
Hvis der er en del af dig, som tror,
at Ethan en dag vil kunne glide ind i jeres liv igen,
og at de vil se igennem fingre med det, så tro om.
De mænd glemmer intet.
Jeg forstår.
Og måske finder de ham. Selv hvis han ikke vender tilbage.
De har ikke fundet ham endnu.
Tag hjem.
Der sker hende ikke noget. Det gælder jer begge.
Det har du mit ord på.
- Tak. - Tak mig ikke.
Jeg gør det ikke for din skyld.
Så hvad er planen, Hannah?
Vil I bare hoppe på et fly og tage hjem med håbet om et lykkeligt liv?
- Det bliver ikke lykkeligt. - Det har du ret i.
Jeg kan ikke beskytte jer, hvis de ved, hvor I er.
- Du kan ikke beskytte os uanset. - Og det tror du, Nicholas Bell vil?
Nicholas vil lære sit barnebarn at kende. Mere end han vil straffe Owen.
Du forstår det stadig ikke, vel?
De her mennesker vil gøre hvad som helst for at ramme Owen.
De kommer efter dig, og de kommer efter Bailey.
De vil bruge alle midler for at lokke Owen frem fra sit skjul.
- Alle midler. - Nicholas gav mig sit ord.
Nicholas lever af at lyve!
Hvad er risikoen for, hvis du flytter os, at de finder os? Ti procent? Fem?
Jeg er sikker på, at hvis Owen gjorde os selskab,
så ville de ikke standse, før de havde fundet ham.
Og hvis Bailey havnede i midten...
Den risiko ville Owen aldrig løbe. Derfor flygtede han.
Han vidste, han ikke kunne beskytte Bailey sammen med os.
Hvordan forklarer du så, at din mand sendte mig sin telefon?
Alle de filer, han gemte om The Shop?
Han arrangerede alt, så han kunne vende tilbage.
Nej, der var en anden grund.
- Hvad? Hans eftermæle? - Nej, Baileys.
- Det er lidt af en konklusion. - Jeg ved, hvem jeg giftede mig med.
Hold nu op. Hvis det her har lært dig noget,
må det være, at ingen af os ved, hvem vi gifter os med.
Owen lavede vores vielsesringe.
Han arbejdede på dem sent om aftenen på min drejebænk.
Han ville overraske mig, men når han kom i seng,
kunne jeg lugte træflis på hans hud.
Jeg vidste, hvad han lavede, selv før jeg vidste, hvad han lavede.
Så godt kendte vi hinanden.
Owen vidste, da han forsvandt, hvad jeg ville gøre.
Han vidste, jeg ville gøre det nødvendige for hendes skyld.
Hannah...
...du må vide, hvor risikabelt det er.
De kommer efter dig.
De lader måske Bailey være, men de skader dig for at ramme Owen.
For at lokke ham tilbage.
Du må ikke slå en handel af med djævlen og tro, du slipper godt fra det.
Men det har jeg lige gjort.
Ms. Micheals. Bailey.
Undskyld. Jeg skulle ikke være forsvundet...
Det er i orden. Det skal nok gå.
Han har ringet.
Din far?
Hold op. For mange ører. Mødelokalet. Nu.
Jeg skal bruge lokalet.
- Må jeg tale med Hannah alene? - Bailey.
Du må fortælle mig, hvad din far sagde. Ellers kan jeg ikke hjælpe.
Det er i orden.
Da jeg sagde hej, var far allerede i gang med at tale.
Han sagde ikke, hvor han ringede fra,
og han spurgte ikke, om jeg havde det godt.
Han sagde bare, at han havde 22 sekunder. Jeg husker det med de 22 sekunder.
Han sagde, han var ked af det.
Mere ked af det, end han kunne...
Og han sagde, at der ville gå lang tid, før han kunne ringe.
Og at han ikke kan komme hjem.
Mener han aldrig nogen sinde?
Bailey, jeg ved, det gør dig ked af det, men vi må tale om de næste skridt.
- Hvad mener du med de næste skridt? - Grady mener, hvor vi to skal hen nu.
- Om vi tager hjem, eller... - Eller om I får et nyt hjem.
Et sted, hvor vi kan beskytte jer.
Så kan din far komme, når han mener, det er sikkert.
- Han kommer ikke. - Det ved du ikke.
Bailey, han må have fortalt dig, at jeg er på jeres side,
og at du skal lytte til mig.
Han... Han sagde, jeg skulle lytte til Hannah.
Hun har hverken viden, redskaber eller erfaring. Og det har din far heller ikke.
Uanset hvad han har sagt, må du lade mig beskytte din familie.
Det mener du ikke.
Bailey, jeg tror, vi kommer til at klare os, vi to.
Jeg synes, vi skal tage hen, hvor du vil og gøre det, du har det bedst med.
Hannah, for guds skyld. Jeg kender Ethan. Han ville ikke ønske...
Hvad sagde du?
- Jeg sagde, jeg kender din far, og... - Nej.
Jeg kender min far. Hvis jeg skulle lytte til dig, så havde han sagt det.
- Kan vi tage hjem? - Bailey.
Vil du ikke nok tage mig med hjem?
Okay.
Hej. Vi er i lufthavnen. Hannah er på toilettet.
Skal du tale med hende?
Jeg taler med dig. Skal jeg og Max komme til middag i aften?
Måske ikke i aften?
Okay, så kommer vi i morgen. God flyvetur.
Tak.
Bailey.
Kom.
- Hvordan var han? - Nicholas?
Han var klog og bedrøvet.
Han elsker sin familie. Han elsker dig.
Vil han besøge mig?
Ham og Andrea og Charlie. De vil også gerne tage dine fætre med.
Andrea vil vist rigtig gerne have, at de lærer dig at kende.
- De kommer ikke for at bo hos os, vel? - Nej, ikke på den måde.
Vi spiser et måltid eller to sammen og begynder der.
Skal jeg beslutte mig lige nu?
Du skal ikke beslutte noget som helst lige nu.
- Kabinepersonale, gør klar til at lette. - Tak.
Måske kan jeg bare godt lide tanken om at være langt væk.
Et sted, hvor det kun er os to.
- Hvad med dig? - Hvad er der med mig?
Hvor tror du, vi er om fem år?
FEM ÅR SENERE
Hej. Er du faret vild? Okay. Det er på første sal.
Ja. Nær sydvestindgangen. Kig efter flyet.
Er du sammen med den berømte Shep?
Har han cardigan på? Nej, nej, jeg opfører mig pænt.
Okay, vi ses om lidt.
De undslupne fyre elsker dig stadig.
Mor?
Tekster af: Cecilie Hassenkam