Viskas paruošta.
Ačiū.
PAAUKOKITE KRAUJO
Ką skaitote?
Atsiprašau. Ką skaitote?
Rašinius religine tema pagal Tolstojaus apysaką „Ivano Iljičiaus mirtis“.
Dieve. Daugiau nieko nesakykit.
O jūs?
- Skaitote... - Aš? Na... Tai...
Taip, tikras malonumas.
„Vakarų rajone nieko naujo.
Narkotikų vartojimas užverbuotų kareivių tarpe Pirmajame pasauliniame kare“.
- Negali būti. - Ne, taip ir parašyta.
Tas vaikas – tikras genijus. Visus likusius galit sukirsti.
Visiškai sutinku.
Atsiprašau. Kuo jūs vardu?
Džema.
Gerai.
Markas.
- Malonu susipažinti, Markai. - Ir man.
Džema, apie ką susimąstėt?
Jam viskas bus gerai.
Galimi šiokie tokie sutrikimai.
Tikėkimės, trumpalaikiai.
Tu – gydytoja?
Gal iškviesti greitąją?
Gali atsakyti nors į vieną mano klausimą?
- Kviesti greitąją? - Ne.
Jis kurį laiką pamiegos.
Aišku. Ilgai?
Sunku pasakyti.
Reikia atsinešti kelis aparatus iš apačios. Gali man padėti?
Ką? Kodėl laikai kažkokius aparatus Marko rūsyje?
Tavo brolis reintegruojasi.
Ne, nieko panašaus.
- Suprantu, kad išsigandai. - Gerai.
Gal tu ir protingesnė už mane,
todėl iškart atsiprašau už savo tiesmukiškumą,
bet jei dar nors kartelį bandysi prikišti nagus prie mano brolio,
numesiu tave nuo tilto, bliamba.
- Devon... - Daugiau nieko jam nedarysi.
- Pakalbėsim apie tai vėliau. - Ne!
Ne. Pasakiau, ir taškas. Aišku, ponia?
Susitaikyk su tuo.
Taškas.
Jis pats to nori.
Jis tenori sužinoti, ar gyva Džema.
Gyva.
Tik neknisk man proto.
Ji gyva.
36,4 °C
Šiandien valgėte, brangute?
Taip.
Viską perskaitėt?
Penkiasdešimt puslapių.
Užsiėmėt kalistenika?
Taip.
STIPRUMAS ŠIRDGĖLA – DEŠINĖ
Jei patektumėt į purvo nuošliaužą,
ko bijotumėt labiau – uždusti ar paskęsti?
Paskęsti.
STIPRUMAS ŠIRDGĖLA – KAIRĖ
Kiek šiandien kabinetų?
Šeši.
Velnias.
ALENTAUNAS
KERNSAS
DREINSVILIS
LAVLANDAS
VELINGTONAS
Pasiruošus?
Štai ir ji.
Gal galėtume atidėti?
Nors trumpam.
Bet praėjo jau šešios savaitės.
Visai neseniai čia buvau.
Suprantu.
Niekas nemyli odontologų.
Reikėjo man tapti buhalteriu, kaip norėjo mama.
Prašau sėstis.
Labai gerai.
Na, pažiūrėkime.
Plačiai išsižiokite.
Ilgai ten buvau?
Dvi valandas.
ŠALTASIS UOSTAS
Gerai.
Broliuk.
Pabusk, mielasis.
Prašau, pabusk.
- Labas. Į sveikatą. - Labas.
Atsiprašau.
- Sveika. - Labas.
Vakar buvo smagu.
Tikrai taip.
Atsiprašau. Trečią valandą turiu paskaitą apie „Hadži Muratą“,
- o užrašai mėtosi po visą kambarį. - Ne. Nieko tokio.
Tiesiog atnešiau tau dovaną.
Skruzdžių ūkis.
Vakar minėjai, kad tau patinka skruzdės. Tad...
Sakiau, kad man patinka augalai.
Augalai.
- Nekenčiu skruzdžių. - Velnias.
- Bet man patinka ūkiai. - Puiku.
Vėluoju, bliamba.
Manęs čia apskritai nėra.
Tavęs čia nėra? Gerai.
Ką tu darai?
Taip.
- Tu rimtai? - Na, supranti, vyko išpardavimas.
O kas ją surinks, pone Auksaranki? Tu?
Šiaip jau esu visų galų meistras.
Nieko panašaus.
- Ką? Kaip tu drįsti? - Meistrelis.
Meistrelis?
Gerai. Gal ir meistrelis.
- Taip? - Man patinka.
Taip. Na...
Taip ir maniau, kad taip bus.
Kas nutiko?
Nebuvo taip jau blogai.
Tau – gal. Nes tu gali lipt sienomis kaip koks driežas.
Keli šimtai metrų – vien plika uola.
- Rieduliai. Gerai. - Skamba įdomiai.
Buvo keli rieduliai.
Rieduliai? Liaukis, brangusis. Tai buvo panašu į Everesto mirties zoną.
Kaip Džomolungma.
- Ten buvo suledėjusių kūnų? - Ne, aš patikrinau.
Bet turiu tai įrodančių nuotraukų. Štai.
- O Dieve. Tu nenormalus. - Žiūrėk.
- Taip, Rikenai, tu nenormalus. - Taip.
Pirmąkart tarpeklyje pakibau, kai dar mokiausi vidurinėje.
- Tad aš... - Ką?
Ką?
- Net skaudu klausytis. - Visi žinome, ką tai reiškia.
Nereikėjo jam to sakyti.
Neįsivaizduoju gyvenimo be žygių gamtoje.
- Labai įdomu. - Ir nematau tame nieko blogo.
Pala, o kaip jūs nusileidot?
- Aš nučiuožiau ant užpakalio. - Gal turi nuotraukų?
Ne. Būčiau atrodžius nefotogeniškai.
Juolab mirties zonoje.
Būtent. Ačiū.
Mudviem reiktų kada nors išsiruošt į žygį. Tik tu ir aš.
Tai būtų neužmirštamas nuotykis.
Manau, mudu ir taip daug laiko praleidžiam kartu.
- Ne tiek ir daug. Ne, Markai. - Manai?
- Negeri? - Ir ką mes ten darysim?
Žinojai, kad šlapimą galima paversti...
- Čia tai bent. - ...geriamu vandeniu?
Kodėl turėčiau eit su tavim į žygį?
Kad patirtum gamtos grožį ir didybę.
Bet kodėl tu šitaip mane įkalbinėji?
- Aišku. - Noriu geriau tave pažinti.
Kodėl tu taip nori, kad eičiau su tavim...
Brangute. Gal žinai, kur pasidėjau raktus?
- Viskas gerai? Mieloji. - Ne.
Panele Keisi.
Esu čia, kad stebėčiau Helę R.
Manęs niekas neperspėjo.
P. Kobel įsakymas. Turiu stebėt, ar nepasireikš liūdesio ženklų,
ir žodžiais ją drąsinti, kad ji atsisakytų bet kokio bandymo žudytis.
DREINSVILIS – „LUMON“
ŠALTASIS UOSTAS
Atskyrimo barjerai laikosi?
Taip, technologija veikia.
Ji tau patinka.
Ji negali nepatikti.
Aš jai irgi patinku, žinoma.
Argi ji nebandė sulaužyti tau pirštų?
Sveiki. Minutėlę palaukit.
Ačiū.
Žinai...
tai puiki išeitis daugeliui žmonių.
Myliu tave.
Ir aš tave.
Atleisk man.
PACIENTO KORTELĖ
KONTAKTINĖ INFORMACIJA VARDAS: DŽEMA
Pasiruošęs?
Metas.
Visiškai pasiruošęs.
Trečias kartas nemeluos.
Yra toks posakis.
Parašysiu tau padėkos laišką.
Tau nepatinka rašyti padėkos laiškus.
O Dieve. Šiek tiek jaudinuosi.
Mielasis?
Sakiau, kad šiek tiek jaudinuosi.
Taip. Na, žinai,
tai paskutinis žingsnis, ir, supranti,
kažkur ten yra vaikas, kuris mūsų laukia.
Tereikia ištiesti rankas ir ją pasiimti. Taip?
Kas, jei nesuveiks?
Apsisuk ir pasilenk.
Atleisk. Skaudėjo?
Kaip jaučiatės?
Skauda burną.
Kuriame kabinete jums ją suskaudo?
Pirmajame.
Velingtone.
Kiek kabinetų šiandien aplankėte?
Šešis.
Bilingsą, Laknau,
Sen Pjerą, Kernsą, Ciurichą ir...
Velingtoną. Labai gerai.
Kas tuose kabinetuose nutiko? Ką nors prisimenat?
Nieko.
Kaip jautėtės koridoriuje?
Ar išėjusi iš kurio nors kabineto jautėte nusivylimą?
Pakylėjimą? Linksmumą?
Yra tik vienas kabinetas, kuriame dar nesu buvusi,
ir šiandien ant jo durų mačiau pavadinimą.
Šaltasis uostas.
Kas nutiks, kai pabuvosiu visuose kabinetuose?
Jūs vėl pamatysite pasaulį, o pasaulis pamatys jus.
Vadinasi, aš pamatysiu Marką?
Pasaulis, kurį jūs kuriate, bus palankus Markui.
Kieras numalšins visą jo skausmą, kaip jis numalšino jūsiškį.
Galite kalbėti kaip normalus žmogus?
Labos nakties, Džema. Saldžių sapnų.
Džema, tavo kava!
Kaip jis?
Stabilios būsenos.
Tai buvo pavienis įvykis.
Jis ieško kelio.
Kada jis pabus?
Kai bus tam pasiruošęs.
Puiku.
Tikrai manai, kad tai suveiks?
Kitos išeities nėra.
Yra toks darbinių aš namelis.
Nesupratau?
Supranti, formaliai...
Tai toks namelis, kuriame atskirtieji tampa darbiniais aš,
ir ten buvo tokia moteris...
Dramonos gimdyvių stovykla.
Na, jei nueitumėm į tą namelį, galėtume pasikalbėt su jo darbiniu aš, ir...
Tai du visiškai skirtingi dalykai.
Šitas gali padėti ištraukti Džemą.
Rimtai? Man atrodo, kad jis tegali nužudyti mano brolį.
O judu labai panašūs.
- Galėčiau jai paskambinti. - Kam?
- Harmoni Kobel. - Ką? Kam to reikia?
Ji vadovauja atskirtųjų aukštui.
Jau nebe. Ji gali žinoti, kaip patekti į tą namelį.
Ir, bliamba, ji gali žinoti, kaip susisiekti su Džema.
Ji yra visiškai atsidavusi „Lumon“.
Jie ją išauklėjo. Ji jiems tarnauja.
- Tai rizikinga. Aš suprantu. - Rizikinga?
- Taip. - Ji įduos jiems tave.
Mus abi.
Viskas, ką padariau, nueis perniek.
Pratęsim gydymą iškart, kai tik jis pabus.
Gerai. Aš už jį atsakinga. Ne tu.
Skambinu jai.
- Aš nesiruošiu tame dalyvauti. - Ką?
Jei paskambinsi... Jei jau taip apsisprendei...
Ką tu... Ne, rimtai, ką tu sugalvojai?
- Sėkmės. - Negali jo tokio palikti.
Ne, be tavęs aš nieko nepadarysiu.
Tu... Gal juokauji?
Išeini?
Tai – ne mano pasirinkimas, o tavo.
Ne, privalai pasilikti. Aš negaliu...
Aš nežinau, ką man daryti. Ką man daryti, kai jis pabus?
Tik neskambink tai moteriai.
O Dieve.
Mir...
- Markai? - Mirtie...
- Ką bandai pasakyti? - Mirties...
Mir...
Mirties bardo?
Nežinau. Panašu į dviejų žmonių muštynes.
Čia vienas ir tas pats žmogus kovoja su savim, nugali savo psichiką. Ego mirtis.
Iš kur žinai, kad čia tas pats žmogus?
Na, tokia pati šukuosena.
Tai atsiuntė paštu?
Taip. Tai vienas iš tų dalykų, kai reikia nupiešti antį,
zuikį ar dar ką nors.
Jei neklystu, klinikose nurodžiau adresą.
Kodėl užsiimi tais niekais?
Kodėl elgiesi kaip šiknius?
Nieko panašaus. Tiesiog... Nežinau. Visa tai kažkaip...
- keista. - O man patinka.
Bent jau patiko, kol tu visko nesugadinai.
Manau, tu per daug jautriai į viską reaguoji, Džema.
Nepradėk.
Ko nepradėti?
- Neaiškink man, kaip aš jaučiuosi. - Neturiu supratimo, kaip tu jautiesi.
Šūdinai. Visai šūdinai.
Tuomet liaukimės.
Viskas gerai. Tai – normalu.
Štai jūsų maistas. Gero apetito.
Dar ko nors? Kavos? Arbatos?
Papildomą pagalvėlę...
ŠALTASIS UOSTAS – 96 %
Jis užstrigo ties 96 %.
Uždelsė dėl kraujavimo iš nosies.
Kai jis baigs savo darbą, tau teks su ja atsisveikinti.
Žinau.
Kiero labui.
Kodėl apsivilkai tą kvailą megztinį?
Brangus pone Tisdeilai,
nežinau, kaip jums atsidėkoti...
už rūpestingai išrinktą kalėdinę dovaną,
kurią šiemet atsiuntėte mums su vyru.
Iki šiol nebuvome turėję
elektrinio betono pūstuvo.
Tikimės, kad jis
suteiks mums daug malonių
akimirkų
ir
prisiminimų.
Nagi, mieloji. Tai paskutinis laiškas.
Betonavimas...
išties...
neatsiejamas...
nuo Kalėdų.
Tiesą sakant, tai yra betono grandiklis,
bet nesvarbu.
Kiek ilgai dar turėsiu tai daryti?
Juk sakiau, tai buvo paskutinis.
Tik bėda ta, kad Kalėdos ateina kasmet.
Man Kalėdos nesibaigia.
Eime.
Myliu tave.
Aš pasakiau: „Myliu tave.“
Ir aš tave.
TAMVOTERIS
Sveika, Džema.
Dr. Maueri.
Kaip jaučiatės?
Skauda ranką.
Kuriame kabinete ją suskaudo?
Alentaune.
Noriu namo.
Pernai jūsų vyras vedė antrą kartą...
ir dabar turi dukterį.
Netikiu jumis.
Jūsų ilgai nebuvo, Džema.
Jis nusprendė gyventi toliau.
Gal ir jūs taip pasielgėte.
Kuriame nors kabinete. Kaip manote?
Gal jaučiate, kaip jus traukia vienas ar kitas kabinetas?
Galbūt už šių durų pajutote tai, ko niekad nejutote būdama su Marku.
Galbūt aš tai mačiau.
„Ivano Iljičiaus mirtis“.
Bandysiu spėti. Pabaigoje jis miršta.
Džema!
Džema! Stok!
Džema!
Tikrai nenori kartu?
- Žaisit šaradas? - Na, gal 20 minučių.
Taip. Bet, na, žinai.
Galiu likti, jei nori.
Ne, tu eik.
Turiu priduoti darbą šįvakar, tad...
Gerai. Gavai informaciją apie Denalį, kurią tau siunčiau?
Apie... Ne.
Aš pažiūrėsiu. Patikrinsiu.
Gerai. Grįšiu apie dešimtą.
Gerai.
Myliu tave.
- Pasakiau... - Ne, ir aš tave, mieloji. Atleisk.
- Iki. - Iki greito.
Panele Keisi.
Pone Milčikai.
Apgailestauju.
Kas čia vyksta?
Nieko.
Jūsų naminis aš atvyko į viešojo meno parodą
ir atsidūrė ne tame lifte.
Ar ilgai aš...
Jeigu malonėtumėte apsisukti ir grįžti atgal,
būčiau jums labai dėkingas.
- Bet... - Prašau.
- Kur... - Ačiū, panele Keisi.
Ne.
Markai.
- Eime. - Markai.
Markai?
Sveikutis.
Atsargiai. Palengva.
Markai.
Kur tu buvai?
Išvertė Laima Banionienė