Готово.
Благодаря.
ДАРЕТЕ КРЪВ
Какво четете?
Извинявам се. Каква е темата?
"Ролята на религията в "Смъртта на Иван Илич" на Толстой".
- Само не ми разказвайте сюжета. - А вие?
- Какво четете? - Аз ли? Много е интересно.
"На Западния фронт нещо ново: Наркотиците през Първата световна война".
- Стига бе. - Няма майтап.
- Гениално, скъсайте всички останали. - Напълно сте права.
Коя сте вие всъщност?
Джема.
Не става така.
Марк.
- Приятно ми е, Марк. - И на мен.
Джема, къде се отнесе?
Ще се оправи. Може да се проявят някои дефицити.
- Нищо дългосрочно, надявам се. - Лекар ли си? Да извикаме ли линейка?
- Отговори ми. Да извикаме ли линейка? - Не.
- Ще спи известно време. - Колко?
Трудно е да се каже. Трябва да пренесем оборудване от долу.
Защо има оборудване в мазето на Марк?
- Брат ти се реинтегрира. - Не е вярно.
- Знам за проблема. - Явно си по-умна от мен.
Извинявай за простоватия изказ,
но само да посмееш да ни се месиш пак, ще те хвърля от някой мост.
- Девън. Ще говорим после. - Как ли пък не!
В никакъв случай, ясно ли е?
Точка по въпроса. Край.
- Той го иска. - Иска да разбере дали Джема е жива.
Жива е.
- Не ме прави на луда. - Наистина е жива.
36.4 ГРАДУСА
- Яла ли си днес? - Да.
Чете ли?
Петдесет страници.
- Калистеника? - Да.
ИНТЕНЗИТЕТ НА СКРЪБТА
Ако попаднеш в кално свлачище,
от задушаване ли ще те е страх повече, или от удавяне?
От удавяне.
Колко стаи днес?
Шест.
Ужас.
АЛЪНТАУН
КЕЪРНС
ДРЕЙНСВИЛ
СИЕНА
ЛЪВЛАНД
УЕЛИНГТЪН
Готова ли си?
Ето я и нея.
Може ли да поспрем? Само за известно време.
Мина месец и половина.
- Тъкмо бях тук. - Знам.
Никой не обича зъболекари.
Да бях станал счетоводител, мама искаше.
Заповядай, седни.
Чудесно.
Сега да видим как върви.
Отвори широко.
- Колко време бях там? - Два часа.
КОЛД ХАРБЪР
Добре.
Братленце.
Върни се при мен.
Моля те.
Здравей. И наздраве.
- Извинявай. - Здравей.
- Снощи беше забавно. - Да.
Извинявай, имам лекция за "Хаджи Мурад".
- Подреждам си записките. - Няма проблем.
Просто минах да ти донеса нещо.
Мравешка ферма.
Понеже снощи каза, че харесваш мравки.
- Казах, че харесвам незабравки. - Незабравки!
- Мразя мравки. - Да му се не види.
- Но пък обичам ферми. - Хубаво.
Много съм назад.
- Изобщо не съм тук. - Така ли? Добре тогава.
Какво ти става? Какво правиш?
- Ти сериозно ли? - Беше на промоция.
И кой ще го сглоби, майсторче, ти ли?
- Сръчен съм, какво? - Друг път.
- Как смееш! - Пипкав си.
Пипкав?
- Май си права, обичам да те пипам. - Харесва ми.
- Добре че отвори дума. - Какво стана?
- Не беше толкова зле. - За теб, понеже се катериш като гекон.
Гола скала, стигаща до небесата.
- Колко забавно. - Имаше къде да се стъпи тук-там.
Глупости! Като в зоната на смъртта на Еверест.
Джомолунгма.
- Имаше ли замръзнали трупове? - Не, огледах. И снимах.
- Гледайте. - Боже, не си в ред.
Луд ли си, Рикън?
За сефте забих пикела си в прогимназията.
Какво?
- Заболя ме. - Това е друго.
- Извинявайте. - Алпинизмът ми е в кръвта.
- Гордея се с това. - И как слязохте?
- По задник. - Има ли снимки?
- Горе не може да се снима. - Само се мре.
- Именно. - Ще отидем двамата някой път.
- Голямо приключение ще е. - Често сме заедно.
Може и още.
Защо не пиеш?
Стига бе.
- Ще се насладиш на природата. - Нужно ли е?
Ясно.
И защо държиш да идвам с теб?
Скъпа, къде са ми ключовете?
Добре ли си? Миличка.
- Г-жо Кейси. - Ще наблюдавам Хели Р.
Не са ми казали.
Заповед на г-жа Кобел. Ще следя за признаци на тъга,
за да предотвратим други опити за самоубийство.
ДРЕЙНСВИЛ
КОЛД ХАРБЪР
Държат ли бариерите?
Да, технологията действа.
Харесваш я.
Симпатична жена е.
И тя е привързана към мен.
Щеше да ти счупи пръстите.
- Здравейте. - Здравейте, сега идвам.
Благодаря.
Виж...
Това е следващата стъпка за много хора.
Обичам те.
И аз те обичам.
Съжалявам.
ПАЦИЕНТСКИ ФОРМУЛЯР
ИМЕ: ДЖЕМА
Готов ли си? Време е.
Да действаме.
- Трети път за късмет. - Така казват.
- Ще ти напиша благодарствено писмо. - Мразя такива.
Притеснено ми е.
Скъпи? Казах, че ми е притеснено.
Разбирам те, но сме на крачка от успеха.
Дъщеричката ни е някъде там и ни чака.
Само трябва да й подадем ръка.
- А ако не стане? - Обърни се и се наведи.
Извинявай. Заболя ли те?
Боли ли те нещо?
Устата.
В коя стая стана това?
В първата.
В Уелингтън.
Колко стаи посети днес?
Шест.
Билингс, Лъкнау,
Сен-Пиер, Кеърнс, Цюрих и...
Уелингтън.
Уелингтън, чудесно.
И какво стана в стаите? Нищо ли не помниш?
Нищичко.
Как се чувстваше в коридора?
При излизането си от някоя стая изпита ли отчаяние?
Ентусиазъм? Радост?
Само в една стая не съм влизала. Днес вече имаше табела.
Колд Харбър.
Какво ще стане, след като обиколя всички стаи?
Ще видиш света отново. И светът ще види теб.
Значи ще видя Марк?
Светът, който създаваш, ще е от полза за Марк.
Киър ще го избави от болката, както избави и теб.
Толкова ли не може да говорите като нормален човек?
Лека нощ, Джема. Приятни сънища.
Кафето е готово!
- Как е той? - Стабилен.
Било е изолиран случай. В момента се прехвърля.
- Кога ще се събуди? - Когато е готов.
Супер.
- И мислиш, че ще стане? - Няма друг избор.
- Има един профилакториум. - Моля?
Всъщност са къщички, които са на разположение на профита.
- Там една жена... - Център за раждане "Деймона".
Ако отидем там, може да говорим с профито му.
Едното няма нищо общо с другото.
С това ще измъкнем Джема.
Прилича на нещо, което ще убие брат ми.
Личи си, че си му сестра.
- Мога да звънна. - На кого?
- На Хармъни Кобел. - И защо? Тя ръководи разделния етаж.
Вече не. Може да знае как да влезем в къщичката.
Дори как да стигнем до Джема.
Тя е предана на "Лумън" до мозъка на костите си, техен боец е.
- Разбирам, че има риск. - Риск? Тя ще ви предаде на врага.
И мен също. Всичките ми усилия ще са били напразни.
Щом той се събуди, продължаваме.
Виж какво, сега аз отговарям за мозъка му, не ти.
Звъня й.
- В такъв случай се махам. - Какво?
Щом си решила да действаш така...
Какво правиш?
- Късмет. - Не го оставяй в това състояние.
Чакай, без теб няма да се справя.
Шегуваш ли се?
- Зарязваш ни, така ли? - Изборът не е мой, а твой.
Не, трябва да останеш. Не знам какво да правя. А ако се събуди?
- Не се обаждай на оная. - Господи.
- Марк? - Чика...
Какво се опитваш да кажеш?
Чикай бардо? Не знам, май е някакъв двубой.
Не, той се бори сам със себе си, потъпква душата си, собственото си его.
- Как разбра, че е същият човек? - По косата.
По пощата ли е дошло?
Да, май е като онази зрителна измама, дето рисуваш патица или заек.
Сигурно са ми взели адреса от клиниката.
И защо си губиш времето?
- А ти защо се държиш гадно? - Не знам, струва ми се малко...
- Странно. - Приятно ми е.
Само че ти ми развали удоволствието.
Малко драматизираш, Джема.
- Престани. - Какво правя?
- Анализираш ме. - Нямам представа как се чувстваш.
Безсилна, смазана.
Да спрем тогава.
Спокойно, напълно нормално е.
Ето храната ви. Добър апетит.
Нещо друго? Кафе, чай?
Възглавница?
КОЛД ХАРБЪР 96%
Не напредва.
Кървенето от носа го забави.
Щом той приключи, ще трябва да се сбогуваш с нея.
Знам.
За Киър.
Защо си с този тъп пуловер?
Скъпи г-н Тисдейл,
безкрайно съм ви благодарна
за прекрасния коледен подарък,
който изпратихте на мен и съпруга ми тази година.
Никога не сме имали
електрически пистолет за фугиране.
Нямаме търпение
да натрупаме много щастливи
спомени
с този
инструмент.
Стегни се, скъпа, последното е.
Наистина няма
по-коледно преживяване
от фугирането.
Всъщност служи за премахване на фуги.
Но както и да е.
Докога ще се мъча с това?
Казах ти, край.
Но Коледа има навика да се завръща всяка година.
Вечно е Коледа.
Хайде.
Обичам те.
Казах, че те обичам.
И аз те обичам.
ТЪМУОТЪР
- Здравей, Джема. - Д-р Мауер.
Как си?
Боли ме ръката.
В коя стая стана това?
В Алънтаун.
Искам у дома.
Съпругът ти се ожени повторно.
Вече има дъщеря.
Не ви вярвам.
Дълго време те нямаше, Джема.
Той продължи напред.
Вероятно и ти.
В някоя от стаите. Какво мислиш?
Усещаш ли се привлечена от една или друга стая?
Може би там си се чувствала като никога с Марк.
И то пред очите ми.
"Смъртта на Иван Илич".
Нека позная - накрая героят умира.
Джема!
Джема, стой!
Джема!
- Ето те. - Наистина ли не искаш да дойдеш?
- Пълна пародия е. - Само двайсетина минути.
Да, но ми стигат.
- Да не ходя и аз тогава? - Не, по-добре отиди.
Трябва да предам това до довечера.
Добре. Видя ли онова нещо за Денали?
Не.
Ще го погледна, обещавам.
Хубаво, ще се върна към 22 ч.
- Чао. - Обичам те.
- Казах... - И аз те обичам, извинявай.
- Чао. - До скоро.
Г-жо Кейси.
- Г-н Милчик. - Много съжалявам.
- Какво става? - Нищо.
Външното ти "аз" дойде на откриване на изложба
и обърка асансьора.
Откога съм...
Ще съм ти много благодарен, ако се върнеш в асансьора.
- Но... - Върви.
- Къде е... - Благодаря, г-жо Кейси.
Не.
Марк.
- Стани. - Марк.
Марк?
Здравей.
Леко.
О, Марк.
Къде се отнесе?
Превод на субтитрите Боряна Богданова