Агов!
Ірвінґу!
- Це я. Я тут, на вершині! - Марку!
Так!
Гей!
Що це все таке?
Де ми?
Гадки не маю,
але отам є стежка прямо на скелю!
Хочеш, щоб я піднявся?
Так!
Я ж на кризі. Я стою на кризі!
То зійди з неї. Іди сюди!
Іду!
Я...
Я йду!
Обережно там!
Стежка дуже крута!
Ірвінґ.
Геллі!
А ти де взялася?
Не знаю.
Як ми тут опинилися?
Сюди!
Іди на мій голос!
Марку!
Сюди!
Марку.
Гей!
Ви в порядку?
- Ти теж прокинувся на кризі? - Так.
- А ти? - На скелі.
Ой боже.
- Це ви? - Авжеж, це ми.
Очманіти!
Ми назовні.
Боже мій. Я знав, що тут немає стелі,
але це ж просто шалено.
Агов.
Що це?
ЛАСКАВО ПРОСИМО – ПОКАЗАТИ НАЗВУ
Доброго ранку, очищувачі.
Це містер Мілчік з роботи, і я радий вас вітати
на вашому першому
виїзному ретриті для зміцнення духу команди.
Цей ВРЗДК – відповідь на ваше бажання побачити зовнішній світ.
З благословення своїх зовників
найближчі дві доби ви гулятимете по лугах,
гущавинах, хащах і струмках Національного лісу Дітера Іґана.
Хто такий цей Дітер Іґан?
Дітер Іґан?
Деякі з вас, можливо, тишком прагнуть узнати більше.
Правда, яку ви шукаєте, – в четвертому додатку.
Кір надиктував четвертий додаток в останні години свого життя.
Текст такий священний, що заборонений на поверсі розриву.
Він чекає на вас у Печері ножиць,
у тому самому гроті,
в якому Кір Іґан уперше приборкав чотири настрої.
І пам'ятайте:
«Зі стежки Кіра не збивайтесь, гніву природи не пізнайте».
По дорозі вам допомагатимуть.
Щасливої долі, ОМД.
Печера ножиць.
А що це там?
Він схожий на Марка.
Мілчік сказав, що по дорозі нам допомагатимуть.
Я б не вірив жодному слову з вуст того шарлатана.
Навіть по телевізору.
У нас тепер не так багато варіантів, Ірве.
РОЗРИВ
Чекайте.
ДІТЕРУ.
«Глава перша.
Я прийшов у цей світ не один.
Материнську утробу я ділив з іншим,
з братом-близнюком, якого назвали Дітер».
Кір мав брата-близнюка?
Ось що то було.
Так.
«У дитинстві він був моїм найліпшим другом. Проте, коли ми підросли,
він благав мене піти з ним у ліс жити бідняками.
Моя любов до брата-близнюка взяла гору,
я погодився, й ми наважилися піти в ліс в...»
УЩЕЛИНУ СМУТКУ.
«...Ущелину смутку».
МАПА ДО УЩЕЛИНИ СМУТКУ
То ми маємо пройти слідами братів.
«О цій порі він завжди отак плазував.
- Щезнувши в паростях, мій брат...» - ...у паростях, мій брат
відстебнувся.
Пошум його завзяття утворив вигадливу симфонію з музикою лісу.
Кожен його поштовх зливався в ритмі
- зі стрекотінням цвіркунів... - «...зі стрекотінням цвіркунів...»
- ...стогоном вітру... - «...стогоном вітру...»
- ...і щорічною відлигою. - «...і щорічною відлигою».
У ту ніч Дітер став
- ...інструментом природи... - «...інструментом природи...»
- ...і природа грала на Дітері... - «і природа грала на Дітері витончено.
Мені лишалося тільки слухати,
як він зливає в ґрунт свій родовід».
А тепер мій двійник.
Ти як, нормально?
Так.
Якби ж іще знати, куди ми йдемо.
Ой чорт.
Про що ви з Геллі там говорили?
Коли?
Я їй не довіряю.
Думаю, вона збрехала про те, що бачила її зовниця.
Чого ти так вирішив?
Нічні садівники.
Ясно, що в тебе нема об'єктивного бачення
через почуття до неї.
Мої почуття до неї тут геть ні до чого...
Що за чортівня?
Що це?
Не знаю.
Схоже на тюленя.
А чому він такий скорчений?
Не знаю. Може, тому що мертвий.
Треба його з'їсти.
Що ти сказав?
Ми ж не знаємо, чи буде в ущелині щось їстівне.
Ми навіть не знаємо, де ми.
Вони не допустять, щоб з нами щось сталося.
Це ж ВРЗДК.
Виїзний ретрит для зміцнення духу команди. Правда ж, Марку?
Ми не знаємо, що це таке.
- Ми нічого не знаємо! - Вгамуйся, Ірвінґу.
Ми всі знаємо про твій невдалий досвід назовні...
Хто сказав, що він був невдалий?
Ой боже.
Що ти йому розказав, телепню?
Нічого! Що за наїзд?
Ходімо вже в ущелину.
Кірів близнюк завжди був з ним.
Тому ми й створили ваших двійників.
Хрін вам усім. Я мав рацію.
Містере Мілчік.
Це найвищий водоспад на планеті.
Ви пройшли стежкою Кіра й Дітера й дійшли до Ущелини смутку.
Ви стоїте на священній землі.
Ми голодні, містере Мілчік.
Невже?
А я думав, велич водоспаду вас наситить.
Авжеж, я дражнюся.
Lumon завжди захистить і подбає.
Прошу сюди.
Міс Хван встановлювала мангал, для якого привезли тонну добірного м'яса.
А багаття залишимо для зефірок і читання.
Як бачите, намети сині, як в ОМД,
а в туалеті чотиришаровий туалетний папір.
Ти ба.
Так і є, Геллі Р.
Для вашого комфорту й безпеки також є факели,
які служать джерелом і тепла, і світла.
Подвійне призначення.
Красиво.
Прикольно, скажіть?
Так, чарівно.
Ірвінґу.
Заходь.
Я зліпила тобі зі снігу тюленя.
Якщо ти голодний.
Так.
Дурість я тоді змолов про поїдання тюленя.
Мабуть, це прозвучало тривожно й параноїдально.
Безглуздо.
Та ні. Нічого такого. Ми всі були трохи...
Так.
А що ти насправді бачила під час понаднормової присутності?
Я ж тобі казала.
Не бійся.
Це нічого не змінить.
Ірвінґу.
Добре.
«Дітер лежав немитий у спальнику,
хоч озерце в ущелині й було придатне для купання.
Ми повечеряли спійманим нами кроликом
і до болю в животі розповідали один одному римовані анекдоти.
І нарешті мені спала думка, якою я не міг не поділитися.
"Ми повинні повернутися до Батька," – сказав я.
"Але я обіцяю доглядати тебе в ефірному перемелюванні".
Коли він нарешті видав хоч якийсь звук, це був пронизливий стогін.
Мабуть, він вірив, що ми назавжди лишимося лісовими бідняками.
Я дивився на нього, аж тут у нього вискочило око.
Його видавив з очниці
раптовий потік гною з черепа.
Він простяг руку, щоб схопитися за волосся,
а воно стало мохом, який легко зривався з його кровоточивої голови».
Святі небеса.
«А коли гній з його ока загус мов живиця,
я відвернувся від братового харчання й пішов до озерця в ущелині,
бо знав, що водоспад заглушить братові крики».
Це дуже розумно.
«І тут я вперше зіткнувся з настроєм Смуток,
сухорлявою нареченою, наполовину нижчою за справжню жінку.
Вона поглянула на мене промовисто й сказала:
"Це все твоя вина.
Ти постраждав від його витівки.
Тепер він нічий брат.
Лише повія хаосу"».
Кінець.
Можливо, вранці встигнемо почитати наступну главу...
ГЛАВА 2
...«Кір і няня-злодійка».
Моторошно.
А його брат справді так помер, містере Мілчік?
Посібник збагачує нашу працю розповідями про життя засновника.
Правдиве кожне слово.
Пробачте.
Геллі.
Що?
- Геллі Р. - Невже ви...
Він розтанув?
Став лісом, бо помастурбував.
Ну серйозно, я в житті не чула нічого тупішого.
Скажіть? Він подрочив перед братом...
і його за це покарали.
Що... Не кажи такого.
- Він же сам сказав. - Що... Сказав.
Я... Це...
Ми часто сміємося з того, чого не розуміємо.
Команда, яку я думав, що знаю, замислилася б над цими словами.
Міс Хван.
Зефірки, будь ласка.
Викиньте їх у вогонь.
Та ну, містере Мілчік.
Негайно, міс Хван.
- Ой бо... - Чому?
Зефірки для командних гравців, Ділане.
Їх не роздають просто так.
Що?
На добраніч.
Ти ба.
Боже мій.
Як думаєш, чим став його член?
Це не смішно.
Не знаю. А, по-моєму, смішно.
- Зовсім ні. - Нехай.
І перестань стріляти на неї очима.
- Я не стріляю. - Перестань.
«Стріляти очима»?
Розкажи нам, Геллі.
Що?
Давай. Розкажи.
Що розказати?
Розкажи про нього.
Про кого?
Про нічного садівника.
Не починай, Ірве.
Він мав ліхтарик?
У що був одягнений?
Навіщо ти зараз про це?
А якого кольору була сорочка?
А жилет був?
- Люмінесцентний жилет. Розкажи... - Добре.
- ...у чому він був... - Ірвінґу. Перестань.
- Перестати? - Так.
Ти пожираєш її очима,
поки дружина твого зовника десь гниє.
Ану заткнися.
Так. Пішов ти, Ірве.
Що, троє на одного?
Пусте.
Ми ж знаємо, що Ірвінґ журиться, бо більше не побачить Берта.
І йому дуже самотньо.
Ірве.
Ідіть на хрін.
Мабуть, на морквину.
Що?
Член Дітера.
Ага, або на якийсь інший овоч.
З мого боку було жорстоко...
сказати таке Ірвінґу.
Власне, він на це заслужив.
І я можу стріляти очима на кого захочу.
Усе добре?
Вибач, якщо я відволікаю тебе від...
Від чого?
Від пошуків дружини.
Не переймайся.
Я знаю, ми її знайдемо, а ти й так дуже допомогла.
Хіба?
Так.
Ну, добре.
Містере Мілчік!
Міс Хван!
Містере Мілчік!
Міс Хван!
Містере Мілчік!
Мені не сподобалася та я, що назовні.
Мені було соромно.
А ким ти була?
Мені байдуже, хто ти назовні.
Мені важливо, хто ти зі мною.
І все.
Зрозуміла?
Що таке?
Щось не так?
Усе добре?
Так.
Добре.
МОНТОК ГОТОВО НА 3 %
Геллі.
А де Геллі?
Не знаю. Ірв учора так і не прийшов, і в наметі його нема.
Що?
Містере Мілчік.
Геллі!
Містере Мілчік!
Марку.
Марку, Ділане, що таке?
Геллі й Ірва ніде нема.
Що це може бути?
Агов, мала.
Ірвінґу.
Чого ти забрела аж сюди?
А ти чого сюди забрів?
Я спав надворі.
Трохи не замерз.
Те, що ти вчора мені сказала,
було жорстоко.
А Геллі жорстока не була.
Я ж осьде.
А якщо ти не вона...
тоді хто ж ти?
Хто мав би таку владу, щоб послати на поверх розриву свою зовницю?
Прости.
Ні! Ірвінґу!
Містере Мілчік!
- Ні! - Іди.
- Стій, Ірвінґу. Ні. - Містере Мілчік!
Перестань, благаю.
Рятуйте!
- Містере Мілчік! - Ні!
Ірвінґу.
Містере Мілчік!
Ірвінґу!
Містере Мілчік!
- Сюди! - Марку!
Містере Мілчік!
- Марку! - Геллі!
- Верніть її назад, містере Мілчік! - Рятуйте!
Що ти замислив?
- Відішліть її! - Що за херня, Ірве?
Вона зовниця!
- Гей! Спинися, Ірвінґу! - Перестань, Ірве!
- Спинися! - З нами була її зовниця,
ще відколи вона повернулася!
- Негайно спинися, Ірвінґу! - Спинися!
Спинися!
Вона шпигунка!
Що ти робиш?
- Ірве! - Я її вб'ю, містере Мілчік!
Ірвінґу!
Спинися!
Вона не Геллі!
Вона Іґан!
Відішліть її назад, містере Мілчік! Відішліть її!
Господи, Сете, відішли!
Так! Відішли, Сете!
Гей!
Це Мілчік. Негайно приберіть блок Ґлазґо.
Негайно!
Прости.
Прости мене, Геллі.
Що сталося?
Геллі!
Прости, Геллі.
Ірвінґу Б., встаньте.
Ви погрожували вбити колегу в озері Ущелини смутку.
За це передбачається єдине покарання: негайне й довічне звільнення.
Без урочистого прощання, застілля й тому подібного.
Вашого зовника проінформують негайно ж.
Ірве! Пробач!
Дарма я тебе не послухав!
Та не біда. Не біда.
Тільки не забувай: тримайся.
Попрошу вас утриматися від будь-яких промов,
бо ви більше не маєте права спілкуватися з розірваними працівниками,
а вони – з вами.
Не чіпайте його!
Кру-гом!
Не чіпайте його!
Ступайте в ліс.
Ваше робоче місце очистять,
а особисті речі викинуть.
Ваш файл, зокрема й усі зв'язки по роботі
та особисті стосунки,
буде очищено й знищено.
Усе буде так, Ірвінґу Б.,
ніби вас ніколи й не існувало
й ви не зробили на цій планеті жодного подиху.
Хай милість Кіра супроводить вас у вічну темряву.
Зараз.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова