Ехо!
Ървинг!
- Аз съм. Тук горе! - Марк!
Да!
Какво става? Къде сме?
Нямам представа.
Но от долу тръгва пътека нагоре до скалата.
- Да се кача ли? - Да!
Обаче под мен е лед. Стоя върху лед!
Махни се от там, бързо!
Идвам!
- Идвам! - Внимавай!
Много е стръмно!
- Ървинг. - Хели!
- Ти пък откъде дойде? - Не знам. Какво правим тук?
Нагоре! Ориентирайте се по гласа ми!
Марк!
- Марк! - Тук съм!
- Марк. - Здравейте! Добре ли сте?
- На леда ли се събуди? - Да.
- А ти? - На скалата.
Боже мой.
- Вие ли сте? - Много ясно.
Майко мила! Не е истина!
Знаех, че няма таван на възможностите, но това е направо безумно.
Ехо?
Ехо!
Какво е това?
ДОБРЕ ДОШЛИ
Добро утро, прецизатори.
Аз съм г-н Милчик от компанията и ви приветствам
на първото ви туристическо мероприятие за сплотяване на колектива.
То е в отговор на желанието ви да видите външния свят.
Вашите двойници позволиха в продължение на два дни
да кръстосвате ливади, шубраци и потоци в Националния парк "Дитер Игън".
Кой е пък тоя Дитер Игън?
Дитер Игън? Може би тайно копнеете да научите повече.
Истината, която ви вълнува, се крие в четвъртото допълнение.
В последните часове от живота си Киър диктува четвърто допълнение,
което поради своята святост не се допуска на разделния етаж.
Ще го откриете в Клъцнатата пещера,
където Киър Игън за пръв път усмирява четирите емоционални състояния.
И помнете:
"Само по пътя на Киър вървете, природния гняв да не си навлечете".
Ще срещнете и помощници.
Наслука, ПМД.
Клъцнатата пещера.
Я вижте там.
Прилича на Марк.
Милчик каза, че ще срещнем помощници.
Изобщо не вярвам на дрънканиците му. Дори от екрана.
Точно сега вариантите не са много, Ърв.
Вижте.
НА ДИТЕР
"Първа глава.
Не се появих сам на този свят.
Споделях майчината си утроба с другиго - моя брат близнак Дитер."
Киър е имал близнак?
Затова се появяват онези.
"Сучехме редом от майчината гръд, а когато отраснахме,
той взе да ме умолява да заживеем в гората.
Обичта към моя брат замъгли разума ми
и аз приех, след което поехме през гората към..."
ПАДИНАТА НА СКРЪБТА
"Падината на скръбта".
КАРТА
Значи ще вървим по стъпките на братята.
"Той винаги се промъкваше навън в този час.
- Щом гъсталакът го скри..." - ...моят брат разкъса оковите.
Трескавата му възбуда бе в странен унисон с музиката на гората.
- Всеки тласък съвпадаше с цвъртенето... - "...на щурците,
- със стенанието..." - ...на вятъра...
- и шума от капките... - "...на топящия се сняг."
- Тази нощ Дитер се превърна... - "...в инструмент на природата
и тя свиреше на него с финес.
Аз можех единствено да слушам,
докато същността му се пропиваше в пръстта."
Ето ме и мен.
Добре ли си?
Да.
Само да знаех къде отиваме.
Ужас.
За какво си говорехте с Хели?
Кога?
Нещо й нямам доверие.
Мисля, че лъже какво е видяла навън.
- Откъде накъде? - Кой градинар работи нощем?
Явно чувствата ти към нея пречат на трезвата ти преценка.
Чувствата ми към нея нямат нищо общо...
Ама че работа.
- Какво е това? - Не знам.
Прилича на тюлен.
Защо изглежда толкова ужасно?
Може би така изглеждат мъртвите същества.
Да го изядем.
- Моля? - Не знаем дали в падината ще има храна.
- Дори не знаем къде сме. - Няма да допуснат да ни се случи нещо.
Това е туристическо мероприятие за сплотяване на колектива. Нали, Марк?
- Не знаем какво целят! Нищо не знаем! - Ървинг, успокой се.
Разбрахме за злополучното ти излизане навън.
- Кой е казал, че е било злополучно? - Господи.
- Какво си му казал, тъпако? - Нищо! Мен ли обвиняваш?
Давайте да намерим падината.
Близнаците са били неразделни.
Затова осигурихме същото и на вас.
- Ето че бях прав. - Г-н Милчик.
Това е най-високият водопад на планетата.
Вървяхте по стъпките на Киър и Дитер и стигнахте до Падината на скръбта.
Тази земя е свещена.
Прегладняхме, г-н Милчик.
Нима?
Мислех, че величието на водопада ще ви засити.
Шегувам се, разбира се. "Лумън" винаги се грижи за своите.
Насам.
Г-ца Хуанг приготви скарата, за която сме донесли първокласни меса.
После ще си печем маршмелоу и ще четем край огъня.
Палатките са сини - цветът на ПМД,
а клозетът е зареден с четирипластова тоалетна хартия.
- Лукс. - Меко казано, Хели Р.
Освен това, за удобство и безопасност, има и факли,
които осигуряват топлина и светлина.
Двойно действие.
Голяма красота.
Супер, нали?
Да, прелест.
- Ървинг? - Влез.
Направих ти тюленче от сняг.
Ако си гладен.
Чувствам се глупаво, че предложих да изядем онова животно.
Сигурно съм ви се сторил паникьор и параноик.
- Пълен безумец. - Не, няма нищо, всички бяхме малко...
Да.
Какво всъщност видя по време на извънредната мярка?
Казах ви.
Спокойно. Това не променя нищо.
Ървинг.
Добре.
"Дитер лежеше немит на постелката,
въпреки че вирът примамваше да се окъпеш.
Ядохме от заека, който хванахме,
редяхме закачки в рими и се превивахме от смях.
Но накрая казах това, което от доста време ми беше на езика.
"Трябва да се върнем при татко", рекох.
"Обещавам да те пазя във фабриката за етер."
След дълго мълчание той издаде мъчителен стон.
Явно си беше внушавал, че завинаги ще живеем в гората.
Гледах го, когато окото му изскочи.
Излетя от очната ябълка
под внезапен напор на гной, насъбрана в черепа му.
Той посегна към косата си,
изведнъж превърнала се в мъх, който се белеше от кървящия му скалп."
Боже мили.
"И докато гнойта от окото му се сгъстяваше като дървесен сок,
аз оставих гъргорещия си брат и отидох до вира под водопада,
защото знаех, че плисъкът на водата ще заглуши виковете му."
Много хитро.
"Точно тук за пръв път срещнах Скръбта -
измъчена невеста, наполовина на ръста на нормална жена.
Тя ми заговори с очи и каза:
"Вината е твоя. Ти търпеше прищевките му.
Сега той вече не е ничий брат, а само държанка на хаоса".
Край.
Сутринта може би ще имаме време за следващата глава.
"Киър и крадливата бавачка".
Зловещо.
Брат му наистина ли е умрял така, г-н Милчик?
Книгата обогатява усилията ни с разкази от живота на основателя.
Всяка дума е истина.
- Съжалявам, извинявам се. - Хели.
Какво?
- Хели Р.? - Хора... Стопил се е значи?
Слял се е с гората, защото е мастурбирал.
Честно, по-тъпо нещо не бях чувала.
Нали? Изпразнил се е пред очите на брат си,
за което е бил наказан.
- Няма как да знаем. - Нали го чу!
Това е просто...
Често се присмиваме на нещата, които не разбираме.
Мислех, че ви познавам и ще подходите по-задълбочено.
Г-це Хуанг.
Бонбоните, моля.
- Хвърли ги в огъня. - Г-н Милчик, недейте така.
Веднага, г-це Хуанг.
- Майчице. - Защо?
Това е лакомство за екипни играчи, Дилън. Не се получава току-така.
Какво?
Лека нощ.
- Боже. - В какво ли се е превърнал чепът му?
- Не е смешно. - На мен ми е доста смешно.
- Но не е. - Добре де.
И стига я зяпа с кравешки поглед.
- Няма такова нещо. - Стига.
"Кравешки поглед"?
Я кажи, Хели.
Какво?
- Хайде, кажи. - Ама какво?
- За онзи. - За кого?
За нощния градинар.
- Ърв, стига вече. - Имаше ли фенерче?
- Как беше облечен? - Накъде биеш?
Какъв цвят беше ризата му?
Носеше ли жилетка?
- Светлоотразителна жилетка? - Добре.
- Кажи ни точно. - Престани.
- Да престана? - Да.
Разсъбличаш я с очи,
докато жената на двойника ти гние някъде.
- Я млъквай! - Да, прекаляваш, Ърв.
Значи сте трима срещу един?
Спокойно.
Ървинг е разстроен, защото никога вече няма да види Бърт.
Много е самотен.
- Ърв. - Майната ви на всички!
Сигурно е морков.
Какво?
Пенисът на Дитер.
Да, или някакво друго кореноплодно.
Гадно постъпих,
като се заядох с Ървинг.
Донякъде той си го заслужаваше.
Ще зяпам с кравешки поглед когото си искам.
Добре ли си?
Извинявай, че те отвличам от...
От какво?
От издирването на съпругата ти.
Няма нищо. Знам, че ще я намерим, а и ти вече помогна много.
- Наистина ли помогнах? - Да.
Хубаво.
Г-н Милчик!
Г-це Хуанг!
Г-н Милчик!
Г-це Хуанг!
Г-н Милчик!
Никак не харесах външното си "аз".
Досрамя ме.
Коя беше?
Не ме интересува коя си там.
Важното е коя си тук, с мен.
Друго няма.
Нали?
Какво има?
Какво стана?
- Добре ли си? - Да.
Хубаво.
"МОНТОК" - ЗАВЪРШЕНО НА 3%
Хели?
Къде е Хели?
Не знам. Ърв не се е върнал, не е в палатката си.
Какво? Г-н Милчик?
- Хели! - Г-н Милчик!
Марк.
Марк, Дилън, какво е станало?
- Хели и Ърв ги няма. - Какво става?
Здрасти, малката.
Ървинг.
Какво правиш тук?
А ти?
Спах навън.
Едва не умрях от студ.
Онова, което ми каза снощи, беше жестоко.
Хели не говореше така.
Стоя пред теб.
Но ако ти не си Хели,
коя си тогава?
Кой би могъл да изпрати външното си "аз" на разделния етаж?
Съжалявам.
- Недей, Ървинг! - Г-н Милчик!
- Не! - Идвай.
- Ървинг, спри, недей. - Г-н Милчик!
Моля те, спри. Помощ!
- Г-н Милчик! - Не!
- Ървинг? - Г-н Милчик!
Ървинг!
- Г-н Милчик, елате! - Марк!
Г-н Милчик!
- Марк! - Хели!
- Върнете я, г-н Милчик! - Помощ!
Какво правиш?
- Върнете я! - Ърв, какво те прихваща?
Тя е външна!
- Ърв, престани! - Стига!
- Спри! - Била е външна още откакто се върна!
- Ървинг, престани веднага! - Стига!
- Спри! - Тя е долен шпионин!
- Какви ги вършиш? - Ще я убия, г-н Милчик!
Ървинг!
Стига! Престани!
Не е Хели, а наследница на Игън!
Върнете я, г-н Милчик! Махнете я от тук!
По дяволите, Сет, действай!
Да, действай, Сет!
Милчик е. Незабавно премахнете Глазгоуския блокаж.
Веднага!
Извинявай. Много съжалявам, Хели.
Какво става?
Хели!
Съжалявам, Хели.
Ървинг Б., изправи се.
Предприе опит за убийство на колега във вира под водопада,
за което наказанието е незабавно освобождаване от работа.
Прощаване, със или без почерпка, не се предвижда.
Външното ти "аз" ще бъде уведомено.
Ърв, съжалявам! Трябваше да те послушам!
Няма нищо. Всичко е наред.
Запомни: не се предавай.
Въздържай се от по-нататъшни изказвания,
тъй като вече нямаш право да общуваш с разделени служители,
както и те - с теб.
Оставете го на мира!
Обърни се!
Оставете го на мира!
Влизай в гората.
Работното ти място ще бъде разчистено, а личните ти вещи - изхвърлени.
Досието ти, включително всички професионални и лични взаимоотношения,
ще бъде изтрито и унищожено.
Цялото ти съществуване ще бъде заличено, Ървинг Б.
Сякаш не си поел и глътка въздух на тази земя.
Нека Киър милостиво бди над теб във вечния мрак.
Сега.
Превод на субтитрите Боряна Богданова