Ne. Paklausykit, mes nesam laimingi. Mes – prislėgti.
Bertai!
Jie ten mus kankina!
- Mes – kaliniai! - Bertai!
Ji gyva!
SVEIKATINGUMO CENTRAS
MAKRODUOMENŲ SISTEMINIMO SKYRIUS
Kaip suprantu, tu – Markas S.
- Aš... - O aš – Markas V.
Kas jūs tokie, žmonės?
Ar sutiktum vadintis kitu vardu,
kad išvengtume painiavos?
Sveikas sugrįžęs, Markai S.
Senokai nesimatėm.
Kur jie?
Palūkėk su klausimais,
kol ateisim į vadovo kabinetą.
Juos atleido?
Balionus gali palikti fojė, prie mano senojo darbo stalo.
Mums reikia daug ką aptarti, nenoriu, kad jie blaškytų tavo dėmesį.
Patikėk, jų niekas nepaims.
Pone Milčikai, prašau.
Tai, ką jūs visi padarėt prieš penkis mėnesius,
buvo viena skaudžiausių akimirkų šios įmonės istorijoje.
Prieš penkis mėnesius?
Aš irgi nuo to nukentėjau.
Bet kas mūsų neužmuša, padaro mus stipresniais, tiesa?
Pala, kalbėjot apie savo senąjį kabinetą?
Markai, susipažink su panele Huang.
Panele Huang, Markas S.
Sveiki.
Ji pasaugos tavo balionus, kol pasikalbėsim.
Prašau čia, Markai.
Uždaryk duris.
Ar normalu, kad vaikas...
Atsiprašau dėl netvarkos.
Gerai. Kas čia vyksta?
Ponia Kobel čia nebedirba.
Dabar aš vadovauju atskirtųjų aukštui.
O kaip mano komanda?
Mes jų neatleidome.
Helė R. ir Irvingas B. sėkmingai pabendravo su asmenimis iš išorės,
kaip ir tu.
Dilano Dž. naminis aš tik po to sužinojo, kas nutiko.
Jūs visi keturi sulaukėte tarptautinio populiarumo.
Tapot atskyrimo procedūros reformos veidu.
„DARBINIAI AŠ“ SKUNDŽIASI
- Atskyrimo ref... - Sėskis, Markai.
Prieš pat jūsų maištą mes įstatėme apsaugines duris,
kad neišeitumėte iš MDSS.
Už bausmę tekdavo išklausyti Kiero himną, kurį giedodavo p. Kobel.
Pameni?
Taip.
Užrakinau tave kambaryje kaip gyvulį, Markai.
Kadangi nesu atskirtasis,
prisiminsiu tai visą gyvenimą.
Bet pastaruosius penkis mėnesius
mes vis sukame galvą, kaip siaubūnė Harmoni Kobel
galėjo būti priimta į darbą „Lumon“.
Ir ką tai sako apie mus.
Taip pat žinome, kad p. Kobel buvo tavo sesers namuose,
kai tu ten pabudai.
Taip. Bet kodėl?
Manome, kad ji jautė tau erotišką prisirišimą
ir turėjo planų persekioti tave ir tavo naminį aš,
norėdama užmegzti trigubus santykius.
Ką?
Laimė, jai nepavyko.
Vis dar nepasakėt, kur mano komanda.
Mes ilgai įkalbinėjome juos sugrįžti, Markai.
Bet nė vienas nesutiko.
Papasakojom jiems apie kitas reformas, bet jiems buvo negana.
Išskyrus mane?
Tavo naminis aš primygtinai prašė sugrįžti.
Tiesą sakant, jis tiesiog maldavo, kad priimtume jį atgal.
O kiti, jie atsisakė?
Taip.
Na, norėčiau tai išgirsti iš jų pačių.
Tai neįmanoma.
Pasidžiauk balionais.
Taip. Mes atėjome valanda anksčiau už tave.
Čia truputį ankštoka, palyginti su mūsų senuoju MDSS,
bet man patinka žalias kilimas.
Mūsiškis buvo kreminės spalvos, o klaviatūros – rausvai rudos.
Jos buvo violetinės.
Ne. Rausvai rudos. Gerai žinau, nes ta spalva mane pykina,
be to, nekenčiu saldainių.
Beje, ar tas ponas pinčiukas dažnai čia užsuka?
Milčikas.
Ką?
Jis Milčikas, ne pinčiukas. Ir aš nežinau.
Marko, kur galėčiau rasti rašiklių?
Sandėliuke.
Galiu parodyti.
- Tikrai matei naminių aš pasaulį? - Taip.
Koks ten dangus?
Nežinau.
SANDĖLIUKAS
- Tu ką, jo nematei? - Na, buvau trumpam išėjęs,
bet man sutrukdė mano svainis.
Rimtai?
Mes sudarėme sąrašą, ką labiausiai norėtume pamatyti išorėje.
Ir dangus atsidūrė pirmoje vietoje.
Svainių tame sąraše apskritai nebuvo.
Gali pasakyt, kurioje mes valstijoje?
Nes mes visi trys savo ataskaitose įrašome Vajomingą.
- Matei kalnų stačiais šlaitais? - Ne.
O Dieve. Kaip vėjas?
Ar atrodo, lyg į tave kažkas alsuotų?
Sveiki, sistemininkai.
Sveiki, panele Huang.
Ne. Žaidimas su kamuoliu.
Eime į virtuvėlę.
Gerai. Taigi,
aš esu panelė Huang.
Šiandien pirmoji mano, kaip vadovo pavaduotojos, darbo diena.
Įdomus faktas – prieš tai dirbau eismo prie mokyklos reguliuotoja.
Markai V.?
Kodėl jūs vaikas?
Todėl, kad neseniai gimiau.
Taigi. Esu Markas V.
Esu iš 5X filialo MDSS,
kur dirbau kartu su Gvendolina I.
Įdomus faktas – maniau, kad išeisiu į pensiją,
kai užsidarė mano filialas.
Tad man tai maloni staigmena.
Markai S.?
Gerai.
Esu Markas S.
Dirbu čia apie dvejus metus.
Įdomus faktas...
tas...
kad labai džiaugiuosi šiandien susipažinęs su keturiais naujais draugais.
Puiku, Markai.
Tik noriu priminti, kad esu prižiūrėtoja,
o ne draugė.
Trimis naujais draugais.
Gerai.
Sveikinimai mūsų dviem Markams. O dabar...
Koks jūsų amžinybės sparnas?
- Ar Iganai juda? - Ne.
Turbūt todėl, kad senesnis filialas.
Mūsiškiai buvo animatroniniai.
Jie net mokėjo taip šokti.
Jūsiškiai ten tik stovi? Keista.
Mano pirmajame amžinybės sparne Iganai buvo šluotos.
„LUMON“ – GARBINKITE KIERĄ!
Šluotos?
- Su veidais iš lėkščių. - Iš lėkščių?
Mes buvom labai neturtingi.
O jūs turėjot pirmosios pagalbos manekenus?
- Taip. - Iš ko jie buvo pagaminti?
- Iš šluotų. - Jūs turėjot liftą?
Mes turėjom... Kaip čia pasakius, virvę.
Jėzau.
Aš išeinu. Kaip tau sekas?
Gerai. Jau baigiu.
Gerai. Ačiū.
Žinai, mano senieji bendradarbiai buvo tikri žiopliai.
Mes nė karto nepasiekėm kvotos. Nė karto.
Regis, tu mėgai savo bendradarbius.
Tad apgailestauju.
Labos nakties, Markai.
Labos nakties.
Sveiki.
„Mielas namini aš,
nežinau, ar mano raštelis tave pasieks, bet noriu įspėt tave
apie siaubingas sąlygas atskirtųjų skyriuje,
į kurį mane perkėlei.
Jam vadovauja netašytas stuobrys, kažkoks pinčiukas.“
O Dieve.
„Žmogus, kurio kvailumą nurungia tik devyni esminiai principai.
Jei ir toliau mane ten siųsi, prašau, pririšk prie manęs bombą,
kad galėčiau susprogdinti ir pinčiuką, ir pačią Kiero Igano dvasią.
Užsirūstinęs Marko V. darbinis aš.“
O Dieve. Tai labai rimta.
Tikrai taip manai?
Tikrai manai, kad esu netašytas stuobrys?
Pala, manai, kad aš parašiau tą raštelį?
Norėjai mus visus pakišti ar tik Marką V.?
Puikus bandymas, kad nereikėtų keisti vardo?
- Nežinau, kodėl nekenti šios komandos. - Aš nejaučiu jiems neapykantos.
Nė nebandei pakeisti savo rašysenos.
Žinote, ką? Aš nepažįstu šios komandos.
Juk sakiau. Noriu savo komandos.
Kas dar jums neaišku?
Markai S., nuo šios minutės tu nebe skyriaus vadovas,
šias pareigas perduodu tavo numatytai aukai Markui V.
Sutinku.
Esi perkeliamas į žemesnes pareigas
ir privalėsi reguliariai atsiskaityti dėl padarytos pažangos.
Ar bent iš tikrųjų turi svainį, šikniau?
Kas čia juokingo?
Jūs dar nematėt, ką padariau virtuvėlėje, ar ne?
Velniai rautų.
Tikrai neturėtumėt šito daryti.
Pone Milčikai, jūsų kabinete – Markas S.
Jis pasiėmė garsiakalbį.
Sveiki, kas nors mane girdi? Gal Valdyba? Čia Markas S. iš Makroduomenų sisteminimo.
Gerai. Na, jei mane girdit, tai paklausykit.
Žinau, kad linkite gero atskirtiesiems,
- todėl noriu susitikt su savo komanda. - Markai!
Jei iš tikrųjų, kaip sakote, esam atskyrimo procedūros reformos veidas,
- suteikite jiems šansą. - Markai!
Prašau. Jie mano draugai!
Jūs negalit priversti jų dingti! Prašau!
Pone Milčikai, kreipiausi į Valdybą tik todėl, kad negalėjau...
Valdyba nesikalba su darbiniais jumis.
Akivaizdu, kad tavo naminio aš šlovė susuko tavo darbiniam aš galvą.
Ne, mano darbinis aš tenori savo komandos, kad galėtume dorai tarnauti Kierui.
Jūs mane atleidžiat?
Pirmyn.
Kodėl negalit jų sugrąžinti?
Viso geriausio, Markai S.
Palaukit!
- Dilanai! - Markai.
- Suveikė? - Suveikė.
- Kur kiti? - Nežinau.
Milčikas... Nemaniau, kad grįšiu.
- Jau kelios dienos, kaip aš čia. - Ką?
Taip. Jie surinko naują komandą.
- Kobel mus pakeitė? - Ne.
Kobel čia nebedirba. Dabar mūsų viršininkas – Milčikas.
Gerai, tai žmogus, kuris mane užpuolė ir supjaustė mano diržą – dabar mūsų bosas?
- Eina sau. - Pala. Jis tave užpuolė?
Taip, stipriai. Na, tai buvo sąžininga, nes aš pirmas jį puoliau,
bet aš nekišau nagų prie jo diržo.
„Kieras atleidžia savo išdavikams“?
Bertai!
Žmogau, viskas gerai?
Irvingai, kas nutiko?
Kokio velnio? Irvi! Žmogau, kas negerai? Tu ten esi vargšas?
Nagi.
Hele!
O Dieve. Kaip tu?
Viskas gerai. Tu pabudai?
- Taip, tai buvo beprotiška. - Ir man.
O Dieve. Šitaip dėl tavęs nerimavau.
- Kiek praėjo laiko? - Penki mėnesiai ar daugiau.
Kur kiti?
Eime.
Jų nebėra.
Irvingai?
Jis neišeina iš ten.
- Irvi. - Atleisk man, Markai.
Duok man minutėlę.
Gerai. Gali neskubėti.
Gerai, kas čia vyksta? Ar tik nepakliuvom į bėdą?
Nemanau. Milčikas sakė, kad mūsų žinutė pateko į viešumą.
Jis sakė, kad mes išgarsėjom.
Mes visi ar tik vienas iš mūsų tapo žvaigžde?
Nežinau. Bet, regis, jis bandė mane atleisti.
Kodėl?
Na, todėl, kad aš kaip ir kenkiau naujiems žmonėms.
- Naujiems žmonėms? - Tai kas ten nutiko, bliamba?
Na, klausykit, Milčikas turbūt jau eina čia.
Ir gerai. Tegul pasaugo savo diržą. Pasakok viską.
Kas, jei jie laukia, kol papasakosim vienas kitam, kas nutiko,
nes jie nežino, kas nutiko?
Kas, jei jie mūsų klausosi, Dilanai?
Pala, kur dingo apsaugos kamera?
Aš...
Atsiprašau, aš...
tiesiog...
Tau viskas gerai?
Sveiki. Aš – panelė Huang.
Ponas Milčikas laukia jūsų atgailos kambaryje.
Kas čia vyksta, bliamba? Jai ką – aštuoneri?
Nežinau.
Pala, tai jie mus pakeitė?
Kelioms dienoms.
Kas buvo vietoj manęs?
Jie nebuvo kolegos, einantys analogiškas pareigas.
Jie buvo, nežinau, kažkokie keisti.
Gerai. Na, tu neturėtum blogai dėl to jaustis.
- Blogai jaustis? - Kad patvarkei juos. Eina jie velniop.
Na, aš nebandžiau...
Ne, žmogau, tik sakau, kad nesijaustum blogai.
Esu tikras, kad jie to nusipelnė.
ATGAILOS KAMBARYS
Makroduomenų sisteminimo skyrius. Sveiki sugrįžę.
Prašau sėstis.
Irvingai, tikiuosi, džiaugiesi, kad grįžai.
ESU IŠDAIGOHOLIKAS!
Aukštas ir gražus.
Spėju, Valdyba apsvarstė mano sąlygas.
Spėju, kad taip.
LINKSMOSIOS DARBO BITUTĖS!
Tai, ką dabar pamatysit, bus rodoma visiems darbiniams aš,
kurie nuo šiol įkels koją į šį pastatą.
Tikiuosi, jūs pajusite „Lumon“ dvasią.
„LUMON“ KLAUSOSI!
Sveiki. Tikriausiai nepažinot manęs iš šio kampo.
Esu 501-ojo „Lumon“ filialo administracijos pastatas.
Šiuo metu jūs manyje sėdite.
Pavadinimas – ilgas ir painus.
Tad vadinkit mane tiesiog „Lumon“.
Nuo tada, kai 1870 m. buvau pastatytas, patyriau nemažai pokyčių.
Tačiau vienas dalykas nesikeičia – tai meilė mano darbuotojams,
ir neatskirtiesiems, ir atskirtiesiems.
Nenoriu girtis,
bet mano pirmasis aukštas yra vienas geriausių atskirtiesiems
visose 206 šalyse, kuriose „Lumon“ vykdo savo veiklą.
Nebėgiok mano koridoriuose!
Kutena.
Bet kas labiausiai džiugina pastatą?
Šis klausimas kilo tada, kai keturi MDSS darbuotojai,
nepatenkinti atskirtųjų gyvenimu,
susimokė padaryti tai, ką „Lumon“ istorikai amžinai vadins
Makroduomenų sistemininkų maištu.
Manyje įsiplieskė žmogiškoji drama, kupina pavojų ir intrigų.
Teisėto pykčio.
Sunaikinkim šią vietą iki pamatų.
Įkvėpimo.
Kodėl mus laiko tamsoje?
Ir meilės.
Eina šikt.
Makroduomenų sistemininkų maištas paskatino teigiamas reformas.
Atsirado nauji skanūs užkandžiai, pvz., vaisinės pastilės, žirnių ankštys,
kalėdiniai cukrinukai ir aštrus padažas.
Ką...
Dar neįtikinau?
„LUMON“ LEIDIMAS IŠEITI IŠ KABINETO
Paskatos taip pat buvo reformuotos,
tad galite mėgautis leidimais išeit iš kabineto, ananasų gaudymu...
ir naujuoju įspūdingu veidrodžių kambariu.
Keista, kai pagalvoji. Visą gyvenimą stovėjau prie šio atspindinčio baseino,
ir tik keturių didvyrių iš MDSS drąsa man parodė, kas esu iš tikrųjų.
Jie sukėlė didelį triukšmą.
Tikra tiesa, vandens bokšte. Ir aš dėkoju Kierui už juos.
Dėkoju Kierui už Makroduomenų sistemininkų maištą.
Žinau, kad visi esame skirtingi...
bet noriu, kad žinotumėt, jog gerbiu jus visus iki vieno.
Ir nenoriu būt jūsų baudėju.
Iki vakaro apsispręskite, ar norite čia likti.
Ne naminiai jūs, bet jūs.
Jei pradėsite dirbti su savo byla, suprasiu, kad nusprendėte likti.
Jei ne, išleisiu jus į išorę. Be jokių piktumų.
Gal net kurią dieną pavaišinsiu jus gėrimu.
Kaip ir kitose atskirtųjų aukšto patalpose,
taip ir atgailos kambaryje nėra nei kamerų, nei mikrofonų.
Tad norint privatumo nereikia spraustis į sandėliuką
kaip silkėms.
Nuoširdžiai tikiuosi, kad nuspręsit likti ir mėgautis tuo, ką padėjot pasiekti.
Nauju ketvirčiu. Nauja pradžia.
Mums visiems.
Po galais, kas čia buvo?
Smegenų plovimas, štai kas.
Tai ką jūs ten pamatėt, bičiuliai?
Na...
Jis sakė, kad mikrofonų čia nėra.
Jis tik mala šūdą, tad kalbėkim pašnibždom, bliamba.
Gerai.
Tai va, aš buvau Rikeno Heilo vakarėlyje sesers namuose.
Pala, ką?
Pažįsti Rikeną Heilą?
Jis – mano naminio aš svainis.
Ką?
Ir mes abu kažkodėl pažįstam Kobel.
Absurdas.
Taip. Na, dar šis tas.
Prieš pat persijungimą radau vestuvinę nuotrauką.
Spėju, kad prieš kelerius metus mirė mano naminio aš žmona.
Šūdas.
Dėl ko aš turbūt ir nusprendžiau tapti atskirtuoju.
Išskyrus tai, kad...
moteris nuotraukoje buvo ponia Keisi.
Ponia Keisi – tavo žmona?
Mano naminio aš žmona.
Bet ji mirusi.
Ne, aš žinau, bet tai buvo ji.
Vadinasi, ji čia.
Ne. Buvau nuėjęs į Sveikatingumo centrą. Jo nebėra.
Kaip suprasti „nebėra“?
Tiesiogine to žodžio prasme – nebėra.
O Dieve. Markai, tau viskas gerai?
Taip. Na, nežinau.
O tu? Ką tu matei?
Pamačiau, kaip atrodo iš vidaus
velniškai nuobodus butas.
Tai tu gyveni viena?
Taip.
Žiūrėjau per TV kažkokią laidą apie gamtą, apsirengusi kelnėm ir marškinėliais.
Kokiais marškinėliais? Su juosta ar kišenėle?
Sakyčiau, su užrašu „Išgelbėkim gorilas“.
Geras.
Lyg ir.
Kas dar?
Tada išėjau į lauką ir pamačiau vyruką. Jis buvo panašus į sodininką.
Viską jam pasakiau. Jis turbūt pagalvojo, kad kalbu nesąmones.
Bet jis pasakė, kad jo brolis yra policininkas
ir kad jis jam viską papasakos.
Nežinau. Atsiprašau, bičiuliai. Aš iš tikrųjų stengiausi.
Sodininkas?
Taip.
Dirbantis naktimis?
Aš taip manau. Gal dienomis jis dirba kitą darbą.
O tu, Irvi?
Jūs manot, kad jis rimtai?
Kad mus paleis?
Irvi, ką tu matei?
Ten – ne mūsų pasaulis.
Štai ką aš mačiau.
Nagi, žmogau.
Mums gali papasakoti.
Taip, gali.
Net jei tai ir blogai.
Irvi.
Tik noriu pasivaikščiot.
- Pasikalbėsiu su juo. - Ne. Einam visi.
Ne. Jam viskas gerai, aišku?
Pabandysiu jį įkalbėti. Eikit į kabinetą. Jei prireiks, aš jus susirasiu.
- Esi tikras? Tu... - Bet...
Irviui viskas bus gerai, girdi?
Taip.
Dilanas tuo pasirūpins.
O mes dar turim laiko iki vakaro.
Taip.
Ar jūs toje vestuvių nuotraukoje atrodėt laimingi?
Taip, atrodėm.
Žinai, aš niekad nejaučiau p. Keisi nieko panašaus.
Aišku.
Tai ką darysi?
Na...
Turiu ją iš čia ištraukti.
Ar ne? Na, jei ji mano žmona...
Taip. Žinoma. Tik jeigu ji dar čia.
Nors formaliai, tiksliau sakant, ji nėra tavo žmona.
Esu tikra, kad tavo naminis aš nupirko jai žiedą.
Žinoma.
Išskyrus tai, kad mes lyg ir tas pats žmogus.
Taigi, viskas gan painu.
Painu?
- Šit kaip? Painu? Aišku. - Taip. Paklausyk, Hele...
Mes nesam tas pats žmogus, jei atvirai.
Mes ir mūsų naminiai aš.
Jei nori žinot mano nuomonę, mes jiems nieko neskolingi.
Bet ponia Keisi...
Na, ji viena iš mūsų.
Tad jei nori padėti savo naminiam aš ir sužinot, kas jai nutiko...
aš tau padėsiu.
Tai lieki?
Manau, kad taip.
- Irvi. Sustok. - Palik mane ramybėj, Dilanai.
Gerai... Žmogau. Be vakaro negali iš čia išeiti.
Esi tikras?
Irvi.
Aš neatlikau užduoties.
Ką?
Aš nuėjau ieškoti Berto.
Aišku. Pasimatei su juo?
Jis vedęs ar bent jau su kažkuo gyvena.
Aš mačiau juos per langą.
Šūdas.
Turėčiau būt laimingas, kad jis laimingas.
Taip. Bet, regis, nesi, ar ne?
Paskutinįkart buvau laimingas tada, kai pažinojau tik MDSS.
Kai puikiai dirbau savo darbą.
Aš nebandysiu būt laimingu.
Aš išeinu, Dilanai.
Tai ne išėjimas. Nekalbėk taip, bliamba.
- Žinau, tu nori... - Tiesiog pabandyk, bliamba.
Tu esi geras draugas, Dilanai.
Prieš eidamas pas Bertą pabudau savo bute.
Ką?
Stovėjau prieš molbertą.
Bliamba. Ten yra molbertų?
Taip. Mano naminis aš tapė koridorių. Juodą koridorių.
Juodą kaip atgailos kambarys?
Ne, kitokį. Tamsesnį.
Koridoriaus gale buvo liftas su rodykle žemyn.
Jis buvo jų nutapęs visą tuziną.
Šūdas. Kodėl?
Nežinau. Norėjau prieš išeidamas tau tai pasakyti.
Gerai. Tu niekur neišeini. Tu... Ne.
Liaukis. Paklausyk manęs.
Klausyk, apgailestauju, kad Berto naminis aš turi vyrą ar draugą.
Bet jis čia niekuo dėtas. Tu pamilai Berto darbinį aš,
ir aš tai žinau, nes pats skatinau jūsų draugystę.
Aš...
Noriu, kad tai baigtųsi.
Gerai. Kai surasi juodąjį koridorių ar...
Noriu, kad nebeliktų skausmo.
Jei jo nebus ir nebus manęs...
Nekalbėk taip.
...tuomet mes būsime kartu.
Jis to nenorėtų.
Iš kur tu žinai?
Nes aš to nenoriu.
Nes man būtų liūdna
ir imčiau prasčiau dirbti,
nors iš tikrųjų aš puikiai atlieku savo darbą, koks jis bebūtų.
Ir ne be tavo pagalbos. Todėl prašau tavęs neišeiti.
Dilanai.
Aš esu tavo mėgstamiausia privilegija.
Neminėk čia jų.
Tik noriu pasakyt, kad jei Bertas būtų čia,
jis tau pasiūlytų likti ir išsiaiškinti, kas čia, bliamba, vyksta.
Dilanai Dž.
ATSKIRTIESIEMS EITI DRAUDŽIAMA
Ponas Milčikas nori su jumis pasikalbėti.
Gerai.
SVEIKI, PONIA KOBEL
Žinau, bet man žadėjo, kad jau bus pakeista.
Turi būti „pone Milčikai“.
P-O-N-E, tarpelis, M-I-L-Č-I-K-A-I.
- Na, užjaučiu... - Pone Milčikai...
...bet galėtum tuo pasirūpinti? Taip. Ačiū.
Jei kas nors paskambins dėl mano pradžios ekrano,
nedelsiant mane sujunk.
Gerai, pone.
Norėjot su manim pasikalbėti?
Norėjau.
Ačiū, panele Huang.
Norėjot atsiprašyti dėl diržo?
Tavo žmonos vardas – Grečen.
Ką?
Ji norėjo, kad žinotum.
Eime.
Atleisk man, Dilanai, kad nesu geras klausytojas.
Kad neišgirdau tavo poreikių.
Pažvelk.
NAMINIŲ AŠ ŠEIMOS NARIŲ LANKYMOSI APARTAMENTAI
Čia naujosios renovacijos planai,
apie kuriuos nenorėjau informuoti tavo bendradarbių.
ERGONOMINIS SĖDĖJIMAS
Čia bus naminių aš šeimos narių lankymosi apartamentai.
ATMINTIES SIENA
Norit pasakyti, kad čia aš susitiksiu su savo šeima?
Tai turėtų būti aišku iš pavadinimo, jei neklystu.
Eina sau.
Tai jau tikrai.
Gaila, kad kiti tavo bendradarbiai neturi šeimos.
Todėl ir prašau, kad tai liktų tarp mūsų...
- Ar jūs... - ...kad išvengtume jų pasipiktinimo.
Nenorėčiau, kad tavo draugai nusisuktų nuo tavęs po to, ką dėl jų padarei.
Kaip tu?
Normaliai.
Kur Irvis?
Aš čia.
Irvi. Viskas gerai?
Taip.
DARIJUS R. GRIMALDIS
„ŠALTASIS UOSTAS“ BAIGTUMAS – 67 PROC.
BAIGTUMAS – 68 PROC.
Išvertė Laima Banionienė