Починаємо наш раунд.
Ось ваші категорії.
«Чудесний світ Діснея»,
далі – «Змарноване життя», «Смертність»,
«Чарлі Ґрівз», «Каяття»
і нарешті – «Назад дороги немає».
Моррісе, знову до вас.
Беру «Смертність» за 400.
«З плином життя рухається все швидше».
Що таке час?
Правильно. Ваш хід, Моррісе.
Беру «Змарновані життя» за 200.
«Цей старший партнер у Boosalis & Addington умер уві сні».
- Андреа. - Хто попередник Чарлі?
Правильно. Чарлі, будь ласка, стуліть рота.
Чарлі. У вас навіть сни банальні.
ПЛАТОНІЧНЕ КОХАННЯ
- Допомогти? - Не треба. Я сам.
Думаєш, так буде краще?
Однозначно. Я хочу на роботу.
- Дуже бракує рутини. - Безперечно.
Просто я... ну,
ти ходив додому
- до того чоловіка з шоу... - Ед... Ед Літтл.
...додому до Еда Літтла, і це було якось так,
що хтось би сказав: «Загрозливо».
Може, тобі потрібно трохи перепочити, зняти напругу чи...
з кимось поговорити, чи...
Що? Поговорити? Ти про терапію?
Так.
Ти ніколи не ходила на терапію, то чому я мушу?
Бо ти, ну... ти...
заліз у будинок до чужої людини.
Кицю, зі мною все добре. Чесне слово.
Це як тоді... як тоді, коли ти народила Френсіс.
Післяпологові гормони зашкалювали, але зрештою ти взяла себе в руки.
Це було непросто.
І досі є почуття загальної пригніченості,
яке не розвіялося.
Але... я тебе розумію.
Що ж, я в порядку,
то, може, просто забудемо?
Що забудемо?
- Бачиш? От і я про це. - Добре.
- Відтягнися, завозячи Френсіс. - Добре.
Можна взяти твою машину на одну ніч?
- Завтра ввечері поверну. - Ні.
Мені треба в Ла-Кінту,
на корпоративний ретрит «Джонні 66».
- А Дженна там буде? - Звісно, вона там буде.
- Вона CEO компанії. - І знаючи це, ти хочеш поїхати?
Неважливо, що я хочу.
Це моя робота, тому я там буду. Даси машину?
Чарлі поїхав на роботу на машині,
а я поїду в Палм-Дезерт,
везу Френсіс на дебатний турнір. Машини закінчилися.
Палм-Дезерт – це біля Ла-Кінти. Підвезеш.
Підкинути ми можемо.
Але ми вже виїжджаємо, за кермом Френсіс,
- на твій страх і ризик. - Без проблем.
- Ти везеш з собою труп? - Ні.
Це просто... для роботи.
- Заїдемо в Пайоніртаун на обід? - Можна.
А ще візьмемо імбирного елю, бо шлунок...
Іди вже, поки я не передумала.
Я буду в машині.
Алло.
Що? Подруго, як ти?
Дитина. У мого колишнього буде дитина.
Стій. Я заплутався.
У Енді буде дитина?
Ні! У мого справжнього колишнього чоловіка, Джо. Першого.
І це погано?
Якщо ця дитина від нової молодшої дружини, то так.
Нехай цей бовдур два роки щасливо міняє підгузки
і лякає малих у садочку своєю старою пикою.
Тепер у Джо є шанс прожити все з нуля,
а Наомі він дістанеться в найкращому вигляді!
Ти маєш отримати компенсацію за його навчання.
Ти отримуєш аліменти, хіба це не компенсація?
Чи ні. Я взагалі не знаю, як це.
Кейті, а коли ти зрозуміла, що шлюб зайшов у глухий кут?
Коли зрозуміла, що він – інфантильний підліток
і вже не подорослішає.
Я після цього довіку не оговтаюся.
А хіба не ти подала на розлучення?
- Відчепися! - Стухни!
- Я просто кажу... - Вийди з машини!
- Просто кажу... - Замовкни!
- Не в цьому суть! - Не в цьому.
Добре. Не в цьому суть.
Він може жити лише з набагато молодшою жінкою,
бо вже в нашому віці добре видно,
що він – ніякий не приз.
З молодшою. От халепа.
Слухай, помовч. Ти заважаєш.
- Це не твоє діло. - Ти права.
Я не хочу помагати.
Усе. Добре, сонечко.
- Удачі на турнірі. - Дякую.
- Люблю. - Люблю.
- Привіт, Джеммо. - Привіт, місіс Ґрівз.
Боже мій. Добре, що ти приїхала.
На цьому турнірі всі лузери-заучки.
Дістало, що ми вічно найгарніші.
Отож.
- Бувай. - Бувай.
- Усе. - Хочете послухати мій подкаст?
- Давай. - Добре. Тільки якщо хочете.
Це Кейті Філдс.
Я спілкуюся з творцями змін...
Чому ти так розмовляєш?
Це «Розбиваючи скляну стелю»...
- Як гучно. - Це... Господи.
...частина мережі «Бос-мама Індастріз»...
Що таке мережа «Бос-мама Індастріз»?
Моя компанія.
Вітаю.
По-моєму, неправильно зміксовано.
Трохи голосно.
Добре, я відкладу на потім,
щоб ми зосередилися.
- Чудово. - Так.
Аж не віриться – до тебе прийшла Даєн.
Місцева ріелторка. Супер.
Дружок, а ти точно хочеш на ретрит «Джонні 66»?
Можемо пообідати – і додому.
Точно хочу. У мене є робота, Сильвіє.
Я мушу туди поїхати. Господи.
Нащо ти себе так мучиш?
Тебе взяли б на роботу багато компаній. Для початку.
Або відкривай свій бізнес.
Дженна правду каже.
Я роками триндів про свій бар, але не відкрив.
- Вже й не відкрию. - Дженна не хотіла тебе скривдити.
Вона була на тебе дуже ображена,
бо ти покинув її біля вівтаря.
Ризиковане твердження.
Дженна – людина бізнесу. Вона знає.
Що я зроблю? Відкрию гівняний барчик?
- Глянь на «Лакі Пенні». - Без мене справи йдуть краще.
Завдяки твоєму пиву.
Я їду. Можна більше про це не говорити?
Я їду на ретрит.
Дженна не схоче тебе бачити. Зараз чи взагалі ніколи.
Ми працювали разом до стосунків,
будемо працювати й після.
Даси йому пережити розрив так,
- як йому потрібно? - Так.
Слухайся інтуїції.
Це перший крок триетапного процесу переживання розриву «Бос-мама».
Клас. А ще два кроки які?
Слухайся серця і роби те, до чого лежить душа.
Цікаві однакові кроки,
але я вважаю, що їхати на ретрит – контрпродуктивно.
Сказала та, яка ще не розлучалася.
Точно. Отож.
А що ти робила після розлучення?
Час після розлучення й розриву дивний, так?
Справді. Ніколи не знаєш, які емоції
будуть через секунду.
Знаєш що? Я перелізу до тебе, поговоримо.
- Чудово. - Стривай.
Стоп. Я на автостраді. Стоп. Небезпека, небезпека.
- Мені є що сказати на цю тему. - Супер.
Я знаю: ти сам з нею порвав,
але це не забороняє тобі божеволіти.
Мені дуже сумно. Чесне слово.
Люди. Я чую лише уривки
вашої розмови. Можна голосніше?
Але все скінчиться. Треба втриматися в сідлі.
- Я змучився. Коли це скінчиться? - Так.
Мені було дуже погано, коли зі мною порвав Дін.
- Дін? - Так.
З хору, в якому ти співала?
Так.
На першому курсі коледжу?
Ні. Дін тебе не проведе в клуб розлучених.
- Вибач. - Хвалю за спробу.
На третьому, а не на першому курсі.
- Що? - Що?
На третьому, а не на першому курсі.
Рана ще не загоїлася.
Дін. Постарів.
Постарів? Так. Не зовсім хлопчик-хорист.
Але він у відділі персоналу компанії Google.
Цікаво.
- Могла бути ти. - Могла.
- Місіс Ґуґл. - Ейчар Ґуґл.
Місіс Ейчар Ґуґл.
Я щойно почув найдикішу фігню.
Про те, що ти їдеш на ретрит компанії, з якої треба тікати?
Ні. Ха-ха.
- Що Ред закриває бізнес. - Хто такий Ред?
Ред, власник «Таверни "Червоний вовк"»,
закладу, в якому ми сидимо.
- Ми мусимо переживати? - Так.
Ред – легенда пивного світу.
Розташування йому не сприяє. Тут похмуро.
Не тому. Броварі скрізь потерпають.
Тенденції споживання пива серед 21–34-річних різко впали.
- Такий депресняк. - Депресняк, що люди менше пиячать?
- Без питань. - Так.
Алкоголь – це депресант.
Вони не заміняють пиятику чимось здоровим і чудовим.
Вони більше скролять онлайн. Ось що погано.
Все одно здоровіше, ніж пити пиво.
- Зануда. - Зануда.
Про вчорашнє. Чарлі в порядку?
Ти про що?
У нас був цікавий вечір.
А що сталося?
Ти їй розкажеш чи я?
Прозвучить гірше, ніж було насправді.
Аж цікаво почути твою думку.
Чарлі пішов з ним у бар,
вони там пиячили, тусувалися
і бігали по будинку якогось керівника шоу «Ризикуй!».
- Хлопці є хлопці. - Назад. Що?
Ти правильно все почула.
Ми залізли в будинок довбаного керівника шоу «Ризикуй!».
Чарлі хотів його переконати не показувати випуск.
- Це була дикість. - Що?
Ні. Ні, ні.
- Це не дикість. Хлопці є хлопці. - Так. Це дикість.
- Хлопці є хлопці? - Чому ти це повторюєш?
Люди витворяють і значно дикіші штуки.
- Хто? - Майкл Джексон.
- Майкл Джексон? - Продовжуй.
Вивісив дитину збоку на балконі.
Чудовий приклад нормальності та ненормальності. Майкл Джексон.
- Вибач. З Чарлі все добре? - Чудово. З ним усе прекрасно.
Трохи походить в ортезі.
- Ні. Я про те, чи з ним усе «добре»? - З ним зовсім не все добре.
- З ним сильно недобре. - Ні, ні. Він у нормі.
- Він ніколи не випадав з норми. - Ти здуріла?
Він явно переживає складні емоції.
- Та ні. - Ти знущаєшся?
Я фахівець з не-норми, і цей чоловік не в нормі.
«Но буено».
Він пішов на роботу, тому почувається явно добре.
То був поганий настрій.
Змирися: це набагато гірше, ніж поганий настрій.
Ні, ні. Я не мушу ні з чим миритися.
Не всі люди психовані.
До речі, а не може бути так, що ти просто
переносиш на нього свої проблеми?
Ти з мене стібешся? Це я переношу?
Просто кажу. Моє життя трошки відрізняється від вашого.
- А це про що взагалі? - Що? Так. Як?
- Організаційно. - Організаційно?
- А це як? - Просто я...
Моє життя... Моє життя стабільне й передбачуване,
я знаю, з ким прокидатимуся поряд через пʼять років...
Ні хріна ти не знаєш, дівчино.
- Нічого не знаєш. - Я не розлучалася.
Я не кидаю людей біля вівтаря.
Та ти що?
Ти з мене знущаєшся? Ти вважаєш себе кращою за нас.
Це ти сказав, не я.
Ти така ж психічка, як і ми!
- Так! - Насправді ні. Ні.
Ти порівнюєш свого чоловіка з Майклом Джексоном.
- Це погано. Тривожний сигнал. - Так! Ти себе чула?
А ще ми найцікавіші люди у твоєму житті.
Точно. Не тобі нас судити.
А ще не тобі приходити в генделик «Таверна Реда»,
де за баром – беззубий, і замовляти гамбургер у салаті.
Ти вернеш носа від булок.
- Неправда. Це не так. - Правда. Так.
- Ти явно ними гребуєш. - Це тут ні до чого...
Булки тебе не достойні.
- Вища за них. - Неправда!
Бачили? Бачили?
Задоволений?
Нормально. Все це дуже нормально.
Нормальна поведінка.
...слово «компенсація» буде фіналізовано
і чи будуть прийнятні поетапні умови для учасників
дорадчих комітетів
при нормативній відповідності. Зберемося знову...
Мені треба в туалет.
Дуже смішно. Перестаньте.
Я сказав: перестаньте.
Чувак, це недоречно.
Серйозно.
Серйозно? Ти продовжуєш?
Старий, що з тобою?
Ти насвистував?
Ні, я хезав.
Піду закінчувати. Добре?
Загалом власників житла стало більше.
- Люди... - Сем, ну чорт!
Це хаотичний подкаст.
Де кукурудзяні палички?
Ти їх зʼїла.
Це присмачене повітря.
Я хотіла чимось зайняти рот.
Це вже натяк.
У багажнику є ще.
Вибачте. Повертаймося, Даєн.
Я поправлю. Отак.
Коли записуєш, хай дитина сидить з нянькою.
- Що за херня? - Гей!
Чого ти полізла в мою сумку?
- А що це? - Це мій пінгвін!
Як ти смієш ритися?
- Ти й пінгвіни, знов? - Так, це в моїй... Це...
Це гігантський пінгвін. Задоволена?
Мирна пропозиція.
- Вілл, ти здурів. - Не здурів.
Ти ж мене розумієш.
- Я слухаюсь інтуїції. - Інтуїція тебе дурить.
- Неправда. Про що ти... - Це занадто!
Чому занадто?
- Ти сказився. - Гарний подарунок – це сказ?
Мені соромно. Я винен.
Не хочу, щоб вона мене зневажала.
Ці почуття благородні, зрозумілі, природні
й комфортні в тісноті цього мінівена.
Але не можна скасовувати весілля,
а потім дарувати людині пінгвіна.
У мене контраргумент.
Скасуєш весілля, і вже не можна дарувати людині речі?
- Гігантських пінгвінів? - Ні!
- Не можна їй це дарувати. - А ви зупиніть мене.
Ми не дозволимо. Кейті, викинь у вікно.
- Ні, стій! Ні! - Заблоковано.
Не викидай мого пінгвіна у вікно.
- Я за нього 400 баксів віддав. - Ні. Розблокуй.
- Це задля твого добра. - Розблокуй.
Ні! Не розблоковуй двері.
- Я намагаюся. Вибач. Намагаюся. - Ми не дозволимо...
- Давай сюди. - Сил, бери. Сил!
- Ти не забереш! Ні! - Мій пінгвін. Він мій!
Забирай! Забирай!
Боже, чорт!
Ой, ні!
Але ж їздити можна?
Не з такою лобовухою. Це вузькоспеціальне скло.
А замінити зможете?
Спецзамовлення, через дві доби.
Що? Дві доби? Та ну.
І на жаль, ціна буде чотири тисячі без роботи.
- Ясно. - Це не я винна. Для протоколу.
Страхова не любить оплачувати такі лобовухи,
але ми приймаємо готівку.
Через дорогу є готель «Ред Руф».
Мій брат – власник. Дасть вам знижку.
Мабуть, ми поїдемо на інше СТО, хай подивляться.
За законом з такою тріщиною я не можу випустити вас на дорогу.
Та не зупинять, якось доїдемо до наступного СТО.
Вони думають, що зможуть поїхати з такою тріщиною.
Ми вам не дозволимо.
Це небезпечно. І незаконно.
Так, я ж кажу,
готель мого брата – через дорогу.
Там на площі є ще забігайлівка моєї сестри.
Ключі я прибережу.
Ми порадимось, але дякуємо, хлопці.
- Так, дякуємо. - Спасибі.
- Що робити? - Я подзвоню Чарлі.
- Він щось придумає. - Чудово.
- Так, кицю. - Привіт.
- Як там поїздка? - Та як. Добре, що ти спитав.
У нас тут невеличка проблема.
І не кажи.
Що сталося? На роботі все добре?
- Я не на роботі. Я прийшов додому. - Ні. Мама?
Ні. Чому ти постійно питаєш про маму? Вона в порядку.
А що ти зараз робиш?
Я лежу на дивані.
Туплю в стелю.
Думаю, я не був готовий.
Ти правильно казала.
Мабуть, мені таки треба на терапію.
А що ти хотіла?
Та нічого. Ні. Дрібниці.
Усе добре. Я...
Скоро побачимося.
Скоро приїду. Усе. Па-па.
- Що сказав Чарлі? - Так. Що нам робити?
- Я не змогла йому сказати. Я... - Що?
Я думаю...
У нього справді нервовий зрив.
Сказав, що мусив піти з роботи, бо він... цитую: «Не був готовий».
О, ні. Це погано.
Тобто я...
Дуже страшно це визнавати, бо я завжди розраховую,
що він про все подбає.
Він завжди був скеля, розумієте?
Бо мені це потрібно.
Я не можу звалити на нього машину.
Але треба, щоб він був скеля.
І... про все подбав.
Боже мій. Це воно.
Тепер це наше життя. Живемо в цьому містечку,
яке належить механіку і його родичам.
- Ми звідси не поїдемо. - Неправда.
Так.
Тобто я поїду.
За сім хвилин звідси є Uber. Хто міг знати?
У всіх стосунках
обоє по черзі стають скелею,
а тепер твоя черга. От і все.
Я не вмію бути скелею. Я не можу бути скелею.
Ти можеш бути скелею, сто процентів.
Спитай себе: що б зараз зробив Чарлі?
Заколотив би собі протеїну.
Добре.
- Куди це вона? - Не знаю.
Я хочу негайно забрати свою машину.
Добре.
Якщо не вистачає готівки, підіть у ломбард через дорогу.
Власник – мій вітчим.
Платити я вам не збираюся.
Хочу лише... забрати...
Я хочу свою... і вимагаю, щоб ви забрали мою машину.
Можна ми заберемо... Нам...
Якщо не хочете шахрайства.
Що ви сказали? Я не чув буквально ні слова.
Мем, ми хочемо допомогти.
- Я... Віддайте машину. - Не можу.
- Я забираю машину. - Я ж кажу,
я не дозволю вам вести з такою тріщиною.
Тріщина зникла.
- Пробила скляну стелю. - Поїхали.
- Молодець. - Відпад!
- Ти скажена. - Офігенно.
- Так. - Ти скеля.
- Дивовижно! - Чорт. Не сядемо.
- Там бите скло. - Скло на всіх поверхнях.
- Небезпечно. - Поріжемося.
Можна позичити пилосос?
Хтось хоче випити?
Що я роблю?
Що?
Уся ця поїздка...
Я не можу їхати на ретрит туди, де Дженна.
- Це божевілля. - Так.
Так.
Хочу повний розрив.
Вітаю, це Вілл Зисман,
хочу офіційно подати заяву про звільнення.
Точно. Я звільняюся.
А де взяти форму П45?
Чудово. Добре. Ні, я... Стривайте.
Повільніше, вмикаю гучний звʼязок. Секунду.
- Зараз... Отак. - Потрібна ручка?
- Ви на гучному звʼязку. - Добре.
Я записую на телефоні. Кажіть.
- Скинь Кейті. Так. - Я можу вкласти в імейл.
Вибачте, відкрийте диктофон.
Давайте я на... Я пишу в Нотатках.
Ти в... Добре. Але скинь текст...
- Скинь текстове... - Я наґуґлю сайт відділу, і...
- Ні, не треба. - Що?
Я запишу голосову нотатку.
- Я запишу. - Так, так.
Дай... А потім запишу тебе.
- Кажіть. - Пишу.
- Він іде. - Він погодився?
Так. І чудову ціну запропонував.
- Супер. - Та ти що!
А що ти робитимеш з технікою Реда?
Щось придумаю. У неї хороша енергетика.
- Чудова енергія. Так. - Справді?
- Тоді все нормально. - Так.
А що Ред робитиме далі?
Сказав, що збирається варити й продавати мет.
Ні, а серйозно?
Буде варити й продавати мет.
- Відпад. Це пустеля. - Так.
Застирчати в пустелі.
- Більше тут зайнятися нічим. - Ні. Чому?
А на мінівені можна буде перевезти все обладнання чи...
Ні. Знадобиться вантажівка.
Я залишусь і допоможу.
- Сем сьогодні не зі мною. - Ну кльово.
Я теж допоможу. Скажу Чарлі, що трохи затримаюся.
- Супер. - Ні. Не треба. Ми з Кейті самі.
Повертайся до Чарлі. Це важливіше.
Точно? Не хочу вас кидати в пустелі.
- Ми не пропадемо. - Справді.
Їдь додому, до Чарлі.
- Добре. - Кльово. Чудово.
- Ну все. - До праці.
Бачив би ти, скільки пива я можу випити.
- За одним разом. - Аж кортить.
- Вони позбудуться пива. - Я відкрию кран,
пробʼю дірку збоку.
Переклад субтитрів: Олена Любенко