Да започваме с първия кръг.
Ето и категориите. Първата е "Чудният свят на Дисни".
Следват "Пропилян живот", "Тленност",
"Чарли Грийвс", "Разкаяния" и накрая "Няма връщане назад".
- Морис, ти си. - Избирам "Тленност" за 400.
С годините то лети все по-бързо.
- Времето. - Правилно. Пак ти избираш, Морис.
"Пропилян живот" за 200.
Партньор в "Бузалис и Арлингтън", умрял в съня си.
- Андреа. - Предшественикът на Чарли.
Правилно. Чарли, не зяпай така, ако обичаш.
Дори сънищата ти са клише.
- Да помогна ли? - Няма нужда.
- Дали е добра идея? - Да, искам да се върна в кантората.
- Зажаднях за работния график. - Разбирам те, но просто...
- Влязъл си в дома на онзи от предаването. - Ед Литъл.
В дома на Ед Литъл, което може да се възприеме
като доста агресивна постъпка.
Защо просто не поспреш? Колкото да се отърсиш от напрежението.
- Или говори с някого. - В смисъл да ходя на психотерапия ли?
- Да. - Ти никога не си ходила, защо ми е нужно?
Защото си нахлул в дома на непознат.
Скъпа, нищо ми няма, казвам ти.
След като роди Франсис,
и ти не беше наред заради хормоните, но ти мина ей така.
Не ми е минало "ей така". И досега понякога се чувствам кофти.
Случва се.
Но те разбирам.
Съвсем добре съм си, така че да забравим за тази история.
- Коя история? - Ето, виждаш ли? За това говоря.
- Лек път днес. - Благодаря.
Ще ми дадеш ли колата за един ден?
- Ще я върна утре следобед. - Не.
Трябва да стигна до Ла Кинта за тиймбилдинга на "Джони 66".
- Джена там ли ще е? - Много ясно.
- Тя е директор на компанията. - И искаш да отидеш?
И да не искам, работата ми го изисква. Та, за колата?
Чарли отиде на работа с едната кола,
а с другата ще водя Франсис в Палм Дезърт на турнир по дебати.
- Палм Дезърт е до Ла Кинта, закарай ме. - Би могло.
Но тръгваме сега и ще шофира Франсис.
- На твой риск. - Няма проблем.
- Труп ли мъкнеш? - Не, разни неща за работа.
- Да ядем в историческото градче? - Може.
- И да пийнем бира, понеже стомахът ми... - Върви, че да не размисля.
Ще чакам в колата.
Здрасти.
Какво? Миличка, добре ли си?
Бебе! Как така бившият ми ще има бебе?
Нещо се обърках. Анди ще има бебе?
Не, истинският ми бивш - Джо, първият ми съпруг.
- И това лошо ли е? - Да, ако е от нова и по-млада жена.
Що за идиот трябва да си да сменяш памперси
и да си дъртакът на детската площадка?
Получава втори шанс, а Наоми се радва на подобрената му версия.
- Трябва да ти платят, че си го очовечила. - Получаваш издръжка все пак.
Не че съм наясно дали това се брои.
Кейти, кога разбра, че бракът ти е провал?
Когато осъзнах, че той е пълен дечко и никога няма да порасне.
Няма да го преживея до края на живота си!
- Не го ли напусна ти? - Я да млъкваш!
- Само казвам... - Разкарай се от колата!
- Това няма нищо общо! - Добре, щом сте рекли.
Принуден е да бъде с много по-млада жена,
защото за тези на нашата възраст е ясно що за стока е.
Горкият.
- Млъквай, не помагаш, а и не те засяга. - Хич и не искам да помагам.
Хайде, миличка.
- Успех на турнира. - Благодаря.
- Обичам те. - И аз.
- Здрасти, Джема. - Г-жо Грийвс.
Боже, добре че си тук. Всички останали са пълни загубеняци.
- Писна ми все да сме най-готините. - И на мен.
Чао.
- Така. - Да ви пусна ли подкаста си?
- Ами добре. - Но само ако искате.
Аз съм Кейти Фийлдс.
- Днес темата е за промяната. - Защо говориш така?
Вие сте с "Да счупим стъкления похлупак".
- Проглуши ми ушите. - Божичко.
Подкаст на "Мама Бос Индъстрис Нетуърк".
- Какво е това? - Моята компания.
Здравей.
- Звукът не е добре. - Силничък е.
- Ще го оставя за после, на спокойствие. - Идеално.
- И си хванала Даян. - Местна брокерка на имоти, чудо!
А ти сигурен ли си за тиймбилдинга? Да обядваме и да се прибираме.
Да, сигурен съм, това ми е работата, длъжен съм да отида.
Защо се изтезаваш? На много места биха те назначили.
- А може да започнеш и нещо свое. - Джена е права.
От години само говоря за собствен бар.
- Няма да го бъде. - Джена не смята така.
Каза го в яда си, защото ти я заряза пред олтара.
- Не е сигурно. - Джена ги разбира тия неща.
Що за мизерен бар ще е?
- А "Лъки Пени"? - Потръгна, като напуснах.
- Благодарение на твоята бира. - Отивам на тиймбилдинга и точка.
Джена едва ли ще иска да те види до края на живота си.
Работехме заедно преди връзката ни, ще работим добре и след нея.
Нека преживее раздялата по свой начин.
Следвай интуицията си - първа точка от тристепенния процес на "Мама Бос".
- А другите две какви са? - Следвай сърцето си и прави каквото щеш.
Малко се припокриват, но наистина смятам, че тиймбилдингът е грешка.
- Каза човекът, който не се е развеждал. - Кейти, ти какво направи след развода?
Виж сега, периодът след раздялата е особен.
Вярно, въртележка от чувства е.
- Ще мина отзад, за да си поговорим. - Супер.
Не може така, на магистралата съм, опасно е.
- Много мога да ти говоря. - Давай.
Знам, че ти предизвика раздялата, но усещането пак е шантаво.
През цялото време ми е тъжно.
Хора, не ви чувам добре, може ли да говорите по-силно?
Ще ти мине, но е нужно време.
- Сякаш ще е вечно. - Разбирам те.
Чувствах се ужасно, когато Дийн скъса с мен.
- Дийн? - Да.
- От акапелния хор ли? - Да.
Първата година в университета?
- Не, това с Дийн не важи, съжалявам. - Не минава.
- И беше втората година. - Какво?
- Ходех с него втората година. - Все тая.
- Дийн е остарял. - Да, не е като през студентските години.
- Но пък е в "Човешки ресурси" в "Гугъл". - Готино.
- Можеше да си с него. - Да съм г-жа Гугъл.
- Чух нещо откачено. - Че отиваш на тиймбилдинг ли?
- Не. Ред щял да пуска кепенците. - Кой е Ред?
Собственикът на механа "Червеният вълк", в която се намираме.
- Трябва ли да ни пука? - Да, Ред е легенда в моя бранш.
Мястото е затънтено и доста запуснато.
Не, като цяло пивоварите са го закъсали.
Пиячите между 21 и 34 години са спаднали драстично.
- Потискащо е. - Непиенето на алкохол?
Определено.
- Алкохолът те прави депресар. - Не са го заменили с нещо здравословно.
- Повече ровят в телефона, което е лошо. - По-малко вреди от бирата.
Патка.
Не те попитах за снощи. Чарли добре ли е?
- За какво говориш? - Да речем, че вечерта беше "интересна".
- Какво е станало? - Ти ли ще й обясниш, или аз?
- Не е нещо кой знае какво. - Кажи си мнението.
Чарли излязъл с този тук и двамата, знам ли, пили каквото пили
и влезли в къщата на някакъв шеф от "Риск печели".
- Момчешка им работа! - Какво?
Не ти се причува. Нахълтахме в дома на шеф от "Риск печели".
Чарли искаше да спрат епизода му.
- Пълно безумие. - Какво?
- Не, глупости, момчешка приумица. - Напротив, безумно беше.
- Приумица? - Защо говориш така?
Хората правят далеч по-откачени неща.
- Кои хора? - Майкъл Джексън.
- Обоснови се. - Провеси бебето си от балкона.
Чудесен пример за ненормално поведение.
- Извинявай, но добре ли е Чарли? - Нищо му няма, малко ще поноси шина.
- Не, питам за психичното му състояние. - Не е добре.
- Никак даже. - Добре си е.
- Кога не е бил добре? - Луда ли си? Видно е, че е в криза.
- Не е вярно. - Шегуваш ли се?
Експерт съм по затъването. Този човек изобщо не е добре.
Върна се на работа, значи нищо му няма. Било е моментна лудост.
- Осъзнай, че не е нещо инцидентно. - Няма какво да осъзнавам.
На този свят има и здравомислещи хора.
Не е ли възможно да ти се струва така, понеже ти си обременен?
Бъзикаш ли се? Аз ли съм обременен?
Казвам само, че моят живот не е съвсем като вашите.
- Какво намекваш? - Да, как така?
- Чисто организационно. - Моля?
- В смисъл? - Моят живот е стабилен и предвидим.
Знам до кого ще се будя и след пет години.
- Нищо не знаеш, момиче. - Никога не съм се развеждала.
- Не зарязвам хора пред олтара. - Боже мой!
Бъзикаш ли се? Имаш се за нещо повече от нас.
- Ти го каза. - И ти си същата кукувица!
Не, нищо подобно.
Сравняваш мъжа си с Майкъл Джексън.
- Това е червена лампичка. - Чуваш ли се?
- А и ние сме ти най-близките приятели. - Точно! Нямаш право да ни съдиш.
Нито да идваш в заведение на беззъб дядка
и да си поръчваш бургер, увит в листо от маруля.
- Явно питките са ти под нивото. - Глупости.
- Ясно е като бял ден. - Няма такова нещо.
- Питките са за простолюдието. - Не е вярно!
Ето, ето.
- Доволен ли си? - Ако това е нормално, аз съм трамвай.
Дума да няма.
...думата "компенсация",
наред с възприемането на частичен избор на членове,
съобразно влизането в сила на новите разпоредби...
Отивам до тоалетна.
Много смешно, вече може да спреш.
Казах да спреш.
Стига подигравки.
Прекаляваш.
Ще спреш ли вече?
Добре ли си?
Свирукаше ли?
Не, серях.
Ще си довърша работата.
Като цяло все повече хора искат собствен дом.
- Сам, внимавай де! - Пълна лудница.
- Къде са хрупанките? - Ти ги изяде.
Пълни са с въздух, просто искам да лапам нещо.
И тя каза същото.
Отзад има още.
Да се върнем на темата, Даян. Само да оправя това.
Викай детегледачка, докато записваш.
- Какво е това бе? - Не ми рови в нещата!
- Какво правиш? - Остави ми пингвина, как смееш!
Пак ли почна?
Огромен пингвин е, доволна ли си? В знак на мир.
- Луд човек! - Не съм луд. Ти ме разбираш.
- Следвам интуицията си. - Грешиш!
- Прекалено е! - Защо да е прекалено?
- Откачил си. - Подарък, какво толкова?
Чувствам се виновен, не искам тя да ме мрази.
Това е благородно, разбираемо и напълно приемливо помежду ни.
Но не може да се извиниш на зарязана булка с плюшен пингвин.
Не си права. Развалих сватбата, но защо да не й подарявам хубави неща?
- Примерно пингвин? - Не!
- Не и това! - Хайде да видим как ще ме спреш.
Кейти, хвърли го през прозореца.
- Не! - Не се отваря отвътре.
- Няма да ми го хвърляш. Дадох 400 долара! - Отключи прозореца.
- За твое добро е. - Недей да отключваш!
- Съжалявам. - Не! Няма да позволя...
- Дай го тук. - Дръж.
- Пусни го! - Пингвинът си е мой!
Дръж го!
- Божичко! - Не!
- Може да се кара и така, нали? - Не, предното стъкло е специално.
- А ако го смените? - Поръчката отнема 48 часа.
Какво, два дни? Я стига.
И ще ви струва 4000 долара без труда.
- Ясно. - Не съм виновна аз.
Застраховката не покрива предното стъкло, но приемаме кеш.
Отсреща има хотелче, брат ми го държи, няма да ви излезе скъпо.
Ще закараме колата да я видят другаде.
Нямам право да ви пусна на пътя с тази пукнатина.
Все ще стигнем до съседния сервиз.
Мислят да карат колата с напукано стъкло.
Няма как да го позволим.
Опасно е, а и незаконно.
Да, както вече ви казах, брат ми държи хотелчето отсреща.
Долу има и ресторантче, на сестра ми е. Ще ви пазя ключовете.
- Добре, ще го обсъдим набързо, благодаря. - Да, благодарим ви.
- И сега? - Ще звънна на Чарли.
- Той ще знае. - Да, добре.
- Скъпа, как върви пътуването? - Здрасти, точно затова ти звъня.
- Възникна малък проблем. - Не ми говори.
Какво става на работа?
- Не съм на работа, прибрах се. - Нещо с майка ти ли?
Не, защо все я погребваш? Майка ми си е добре.
- Какво правиш тогава? - Лежа на дивана.
И гледам тавана.
Май не бях готов. Ти се оказа права.
Явно имам нужда от психотерапия.
- А ти за какво звъниш? - За нищо.
Всичко е наред. Ще се видим скоро.
Прибирам се, чао.
- Какво каза Чарли? - Как да действаме?
- Не можах да му кажа. - Какво?
Той май наистина е в нервна криза.
Каза, че си е тръгнал от работа, защото не бил готов.
Лошо.
Просто ме е страх да го призная, защото разчитам на него за всичко.
Винаги е бил моята опора. Иначе ще се срина.
Не мога да го товаря и с колата, а ми е нужен, за да оправи проблема.
Това е новата реалност.
Ще живеем в този град, собственост на родата на монтьора.
- Закотвени сме завинаги. - Не е така.
Лично аз си тръгвам. Поръчах си "Юбер", идва до седем минути.
Обвързаните хора са си опора взаимно. Просто сега е твой ред.
Не знам как да съм опора, не мога.
Как да не можеш! Запитай се какво би направил Чарли.
- Сигурно би си разбъркал протеинче. - Добре.
- Къде отива? - Не знам.
- Искам си минивана веднага. - Добре.
Ако нямаш пари, надолу има заложна къща. Пастрокът ми я държи.
Нищо няма да ви плащам, просто си искам...
И настоявам да ми вземете колата.
Така де, да ми я... Иначе ще стане лошо.
- Какво каза? Нищо не ти разбирам. - Опитваме се да помогнем.
- Дайте ми колата. - Не може.
- Искам си я. - Казах вече, не и с това спукано стъкло.
- Спуканото вече го няма. - Счупи похлупака!
Да тръгваме!
- Ти си откачена. - Жестоко. Бетон си!
- Мамка му, не можем да влезем. - Всичко е в стъкла, ще се нарежем.
Да имате прахосмукачка?
Да пийнем по нещо?
Какви ги върша?
- Какво? - Цялото това пътуване...
- Тиймбилдинг с Джена? Безумно е. - Да.
Така е.
Започвам начисто.
Обажда се Уил Зисман.
Официално обявявам, че напускам. Точно така, махам се!
Откъде да взема формуляр Р45?
Хубаво, добре. Само момент.
- Ще ви пусна на високоговорител. - Искаш ли химикалка?
На високоговорител сте, записвам си в телефона, казвайте.
- Прати го на Кейти. - Ще го вкарам в имейл.
Ще го направя като гласова бележка. Ето сега, отварям.
- Можеш да ми го пратиш... - Ще видя в Гугъл.
- Не, остави. - Ще ви запиша на гласова бележка.
- Аз пък ще записвам теб. - Да.
Казвайте.
- Ето го. - Той нави ли се?
- Да, и се споразумяхме за цената. - Стига бе!
- И защо ти е пивоварното оборудване? - Още не знам, но е на късмет.
- Усещам го. - Така ли?
- Прав си. - Да.
- А Ред какво ще прави? - Щял да "готви" и продава метамфетамин.
- Измисляш си. - Цитирам го дословно.
- Ами добре. - Какво друго да прави в пустинята?
- Няма много варианти. - Защо пък не.
- Дали оборудването ще се побере в колата? - Не, ще трябва камион.
- Мога да помогна, Сам не е при мен днес. - Добре, супер.
- Ще кажа на Чарли, че ще позакъснея. - Остави, с Кейти ще се справим.
- Ти върви при Чарли, по-важно е. - Не искам да ви изоставям в пустинята.
- Ще се справим. - Да, сериозно, прибирай се при Чарли.
- Добре. - Разбрахме се.
- Чао. - Хайде.
- Сума ти бира ще излоча! - Развълнувах се.
- Казаните трябва да се опразнят. - Направо от чучура ще пия.
Превод на субтитрите Боряна Богданова