Кошмар. Мені не можна спізнюватися на телешоу Чарлі.
- Ну от як... це неможливо. - Ти встигнеш.
Та їдьте!
Приїдеш завчасно.
Їдьте!
Де Сильвія? Мусила вже вернутися з Сан-Дієґо.
Вона обіцяла бути тут.
Написала, що стоїть у заторі, але близько.
Вона пише за кермом?
- Знаєш Ширлі? - Не знаю.
Її чоловік Леонард писав за кермом,
потрапив у ДТП й загинув.
Дякую.
- Люблю твою маму. - За що?
- Загримуюся під неї на Гелловін. - Добре.
Це не допоможе!
Вони не можуть їхати.
- Прокляття. - Застрягли.
Їдь!
Ти – з тих поганих водіїв з розбитою тачкою.
Кажеш така:
- «Ось чому в нього тачка розбита». - Помовч.
Усе, родино. Пора сідати.
- Татку. Режим чудовиська. - Режим чудовиська.
Удачі, тату.
- Удачі. - Дякую.
Боже. Через три хвилини почнеться запис.
Спокійно. Біжи. Машину я поставлю.
Добре. Точно?
- Так. - Дякую.
Ніфіга собі. Тоні Шалуб.
«Монк» рулить!
Чорт, чорт, чорт.
Зі сцени Алекса Требека в студії Sony Pictures.
З вами шоу «Ризикуй!»
РИЗИКУЙ!
Вітайте сьогоднішніх учасників.
Учителька історії США зі Скоттсдейла, штат Аризона. Андреа Кім.
Юрист з Лос-Анджелеса, штат Каліфорнія. Чарлі Ґрівз.
І наш попередній чемпіон.
Фармацевтичний представник з Нідема, штат Массачусетс.
Морріс Редді,
який за два дні виграв 42 тисячі доларів.
І ось він, ведучий нашого шоу!
Кен Дженнінґс.
Дякую, Джонні Ґілберт.
Вас вітає шоу «Ризикуй!»
Сьогодні з нами знову наш чемпіон Морріс.
А з ним – два нові учасники, Чарлі й Андреа.
Усім бажаю удачі.
Переходимо до першого раунду.
Ось ваші категорії.
Перша – «Чудесний світ Діснея».
Далі – «Феміністичні романи».
Потім – «На карті».
«До та після»,
«Міцні напої»,
і нарешті – «Речі на марках».
Моррісе, почнемо з вас.
Беру «Чудесний світ Діснея» за 200.
«Стара, як світ, казка про зачарованого принца
і дівчину, яка його полюбила».
- Чарлі. - Що таке «Красуня» і режим чудовиська?
На жаль, відповідь хибна.
- Морріс чи Андреа? - Що таке «Красуня і чудовисько»?
Правильно, 200.
Проте в Чарлі була цікава відповідь.
Я б глянув це кіно.
- Моррісе, ваш хід. - «Феміністичні романи» за 400.
У цьому дебютному роману Сильвії Плат розглянуто екзистенційну боротьбу
студентки коледжу, яка мріє стати поетесою.
Чарлі.
Чарлі?
Cплив час.
Андреа.
- «Під скляним ковпаком». - Так.
Беру «На карті» за 200.
Нічого, Чарлі, ми це виріжемо.
Латинська назва цієї протоки – Fretum Herculeum.
А що з татком?
- Моррісе. - Гібралтарська протока.
Правильно.
Беру «Міцні напої» за 800.
Боже. Милий, стули рота.
По-моєму, цей не розуміє, де він.
ПЛАТОНІЧНЕ КОХАННЯ
РИЗИКУЙ!
Вибачте, сер, але вашу карту відхилено.
Маєте інший спосіб оплати?
Хвилинку. Я з'ясую.
Не поспішайте.
Відділ відряджень «Джонні 66», це Трент, слухаю.
Привіт, Трент, це Вілл Зисман.
Я керую пілотною програмою «Джей 6» у Лос-Анджелесі,
але в готелі мені сказали, що не приймають корпоративну картку.
Так, вашу корпоративну картку закрили.
Що? А це як взагалі?
Тепер я сам собі оплачую готелі й усе інше?
Так, мене попросили переказати вам, що... хвилинку...
«Це не наш клопіт».
Чудово, Трент, дякую. Дуже ціную твою допомогу.
- Гарного дня. - Дякую за дзвінок у відділ...
Вона забрала в мене корпоративну картку. І кредитку.
Ставить палиці в колеса, щоб я не міг працювати.
Ти що, залишишся на цій роботі?
Я там працював до нашого роману.
Я не звільнюся, бо ми порвали,
хоч вона й тисне, щоб я звільнився.
А ти не думав, що покинути шефиню біля вівтаря
не дуже корисно для роботи?
Якщо ти дрібʼязкова й інфантильна особа – можливо.
Але я з радістю залишу все позаду
і продовжу заробляти собі на хліб.
- Розумієш, про що я? - Добре.
Я ж не можу відкрити свій «Гівняний барчик».
Дженна сказала це від люті. Не думаю, що серйозно.
Це було серйозно.
Подивилася мені прямо в очі
й промовила цю фігню з переконанням, яке буває,
коли в тебе накипіло на душі
і ти нарешті даєш собі волю.
Як там було в Чарлі на шоу?
Не дуже, але він прийде до тями.
Він дорослий і сильний.
- Так. Отямиться. - Так.
Чудово. Не бійся, я до вас ненадовго.
Скоро звалю. Добре?
- Так. - Як кіт. Приземляюся на лапи.
Це чудово.
Якщо захочеш, не соромся,
можеш користуватися...
підставкою. Якщо хочеш.
Якщо хочу. Якщо буде бажання.
Але якщо не буде, ти не проти.
Будь як удома.
- Хочеш, щоб я ставив на підставку. - Я... Як удома. Сам вирішуй.
Супер.
Чорт.
Котику, гарний новий прикид.
Сьогодні вдома?
Я взяв тиждень відпустки на вікторину
- і подумав: чому б не відпочити? - Дякую.
Чудова ідея. Розслабляйся.
Я вже тисячу разів це казала,
але мені так прикро, що запізнилася на шоу, і я...
Не переживай. Серйозно. Все добре.
Вибач.
Діти.
Тато готує панкейки, а ще ж не неділя.
Особливе частування.
Це тобі. А це тобі.
А це...
З вуглеводами я пас.
Добре.
Цікаво, хто це.
А ти знаєш, що в тих пластівцях?
Білок.
Там вуглеводи.
Ні. Там білок.
Хтось замовляв фрапучіно зі збитими вершками й чотири тістечка на паличках?
Ой, тату, дякую.
А рожеве є?
Йо. Привіт. Моє замовлення. Клас.
- Дуже дякую. - Аякже. Звісно.
- Доброго ранку, Ґрівзи. - Доброго.
Класно пахне.
У гостьовому будинку поганий тиск.
Вода не тече, а крапає.
А довго в нас житиме Вілл?
Ще кілька днів.
Він трохи опритомніє і повернеться в Сан-Дієґо.
У мене зустріч зі Стюартом, поїду до тебе в офіс, поки ти вдома.
Так. Будь ласкава.
Нікому на роботі нічого не кажи про «Ризикуй».
Я підписав нерозголошення.
А ще трохи соромно.
Любий, ніхто не помітить.
Аякже. Покажуть по національному ТБ.
Телевізор ніхто не дивиться. Дивляться тікток.
- У тіктоку теж буде. - Це правда, буде.
- Ясно. - Усе. Па-па.
- Діти, бувайте. До зустрічі. - Бувай.
Привіт.
Здоров.
Привіт.
Чим можу допомогти?
Нічим, у мене все є.
Супер.
Наступне запитання.
Ти хто такий?
Чому за моїм столом?
- А ви хто? - Я Вілл Зисман.
Це мій кабінет. Ти за моїм столом.
Твоя черга.
Я знаю, хто ви.
- Ну клас. - Я Террі.
Дженна призначила мене керівником.
Виявляється, я новий ви.
Ідіть наповнюйте бар. Дякую.
Я тобі не хлопчик-комірник, чувак.
Не хлопчик – це точно. Чувак.
Що за діла? Чому ти тут?
- З цим – до Дженни. - Я звернуся до Дженни.
- Добре, чувак. - Чудово, чувак.
Чудово, чувак.
Я хрінію.
- О, ні. Голосова пошта? - Ні.
Мабуть, у раю проблеми.
- Що ти чув? - Усю історію.
Сльозогінна.
Господи, чувак. Що з тобою?
Чого ти на мене напосівся? Я тобі симпатизую.
Ти з мене знущаєшся, скільки я тут стою.
Ні. «Неправда».
- А це що? - Я тебе дуже поважаю.
Перше, що ти зробив, коли зайшов?
Я такий: «Ого».
Я привітався, а ти поглузував.
Так і було.
Я вернуся, і ми з усім розберемося.
Ти ще попросиш у мене вибачення.
- Ти мужик. - Та що за херня.
Дженно.
Привіт. Так, усе добре.
Через 48 годин його тут не буде.
Я зіграв Террі. Дуже ефективно.
Мудацюра.
Так!
Хочу тобі подякувати за цю можливість.
Я так хвилююсь. І обіцяю влаштувати такий корпоратив,
що ви його не забудете.
Ти людина-свято, Сильвіє.
Я говорила з рестораном «Маленькі двері»,
сказали, якщо ми орендуємо перший поверх,
прийом буде на 200 людей з затвердженими закусками.
Договір тут...
Чудово. Весь час забуваю тобі сказати.
Френк хоче корпоратив з нагоди свого виходу на пенсію.
Справді? Це дуже мило.
Тобто він хоче запросити родичів і...
У нього буде список гостей,
але, оскільки він партнер-засновник,
треба запросити офіси-сателіти з Нью-Йорка,
Далласа і, мабуть, Чикаґо.
Буде більш ніж 200 людей. Як мінімум 1 500.
- Півтори тисячі? - Мінімум.
- Серйозно? Півтори тисячі? - Мінімум.
Навряд чи в «Маленькі двері» влізе стільки людей.
«Великими дверима» його не назвали.
Це правда.
Знайдеш інший заклад. Не проблема.
Так, ні, це... чудова новина і...
- Це багато, 1 500, але я... - Мінімум.
Я...
Можливо, я...
маю конфлікт.
- Конфлікт? - Так.
Який конфлікт?
Ну, я прошу вибачення, бо я така заклопотана,
але я щойно збагнула, що в мене може бути конфлікт.
І так, у мене календарі не синхронізувалися.
Але...
Так.
Хочеш сказати, що ти не будеш
організаторкою корпоративу?
Не про те. Не про те. Зовсім не про те.
Якщо ти тільки... Я тільки...
Я повернуся до тебе, щоб звірити годинники.
- Скоро. - Супер.
У мене зустріч. Чарлі привіт.
Так. Перекажу.
Боже мій. Господи.
Я не памʼятаю, що я там казала.
Півтори тисячі людей.
Як Френк знає півтори тисячі людей?
За кого він себе має, за Папу Римського? Ісусе.
Це не щорічний корпоратив. Це зимовий фестиваль на Бондай-Біч.
Що?
Я намагаюся звʼязатися з компанією King World
стосовно потенційної заборони показу шоу з моєю участю.
Що? Про що ти говориш?
Треба, щоб Ед Літтл з King World мені відписав.
Для всіх було б краще, якби цей випуск не показували.
Це нецікаве телебачення.
Сонце, а ми можемо не говорити про шоу
хоч кілька секунд, а зосередитися на чомусь справжньому?
По суті, я сказала Стюартові, що в мене конфлікт,
бо я не зможу таке організувати.
Ніби як... вийшла з гри.
Ну аякже. Ти вийшла.
Ти все кидаєш.
- Що? - Люба, я кажу, що це очевидно...
ти легковажно ставишся до бізнесу.
А потім він мені каже: «Так, але ти все кидаєш».
Я не зрозуміла.
Я в житті покинула тільки роботу, щоб виховати трьох твоїх дітей.
Так, але водночас він не те щоб неправий.
І що б це могло означати?
У тебе схильність в усьому сумніватися,
ти переживаєш, що нічого не вийде, і зіскакуєш.
Ти справді кидаєш справи на півдорозі. Я це бачив.
Але... Ти робиш так само.
Я так не роблю. Я ніколи нічого не кидаю.
Зараз у мене бос – мале гівно, яке мене ненавидить.
Але я нікуди не піду.
Але ти зможеш. Усе вийде класно.
Навряд. Я дуже сумніваюся.
Не дозволяй невпевненості взяти гору.
Чарлі зірвався й наговорив гидоти.
Знаєш, хто так робить? Усі.
Я постійно мелю щось дурне.
А коли скажу, зразу такий: та ну, я несерйозно. Це дурня.
А ти забацаєш офігезний корпоратив для нуднючої юридичної контори.
- А знаєш що? Твоя правда. - Так.
- Я не здамся. - Ні.
Хай Чарлі каже що хоче, я ставлюся до бізнесу серйозно.
- Дуже серйозно. Так. - Скажи?
Я влаштую незабутній корпоратив для нудної юридичної контори.
- Я тебе знаю. - Так.
Офігенний.
А як будеш у супермаркеті, купиш винограду?
Червоного чи зеленого?
Я не куплю тобі винограду.
Ну, я спробував.
Так, тут може розміститися 1 500 людей.
Накриють шведський стіл, чудове кондиціоноване повітря. Таке різне.
Я вже був тут на заходах.
Хто забуде цей жахливий килим?
Схожий на шиповидний білок COVID.
Так.
Знаєш що? Можна щось краще знайти.
Та нехай. Сюди влізе 1 500 людей.
Для цього й потрібні прісні конференц-зали.
Ні. Це Френкова остання вечірка.
З усієї країни прилетять юристи.
Треба щось веселіше.
Сильвіє, це щорічний корпоратив. Веселішим його не зробиш.
Для мене він важливий. Перше корпоративне замовлення.
Я хочу для вас розстаратися.
Цей заклад – відстій.
Добре. А які в тебе ідеї?
Це ж ЛА, хай відчують голлівудський гламур.
Він усіх сюди притягує.
Типу Haciendas La Cienega?
- Так. - А ти там була?
Так.
Я й не знав, що ви з Чарлі такі круті.
Класно. Класно.
І не знав, що ви члени клубу.
А треба бути членом? Так.
Думаєш, нас туди пустять?
Бо для мене це як життєва мета.
- Життєва мета. - Так.
Я піду й дізнаюся.
Будемо в підручниках історії.
У La Cienega Haciendas?
Це прекрасно. Дуже модне місце.
Справжній голлівудський гламур.
А що написано на сайті?
Нічого. «Запитуйте», але кнопки немає.
Це просто топ.
Це топ?
Що за бізнес без нормального сайту?
Цей бізнес такий ексклюзивний,
що активно не бажає, щоб ти його знайшла.
- Ховається на видноті. - Боже.
Це заклад, у який неможливо потрапити?
Так. Абикого не пустять. Ексклюзив.
І що робити? Як я зможу...
Я обіцяла Стюартові зустрітися там.
Зараз я навчу тебе своєї премудрості.
«Не попросиш – не отримаєш».
Розумієш, що це значить?
Якщо ти чогось не попросиш, ти цього не отримаєш.
- Ого. - Я проповідую це в подкасті.
Це один зі стовпів бізнес-моделі «Бос-мама».
«Бос-мама»? А що це таке?
Це моя корпорація і моє світовідчуття.
- Надихає, так? - У тебе є корпорація?
- В принципі. - Ясно.
Я серйозно. Як сюди потрапити?
Я покликала туди Стюарта. Як?
Не бійся, у мене є звʼязки.
- Справді? Дякую, подруго. - Нема за що.
Дякую. Дякую.
А тепер до найважливішого.
Треба продумати, що ти надінеш для походу в La Cienega Haciendas.
Це Трент з «Джонні 66». Залишіть повідомлення.
Йо, Трент.
Щось я дуже за тобою скучаю.
Хотів поспілкуватися на тему
продуктивного використання мого часу.
Так. Я неподалік. Передзвони.
Дуже дякую. Бувай.
Це погано.
Гей.
- Гей. - Ти багато тренуєшся.
Так. Коли маю час.
То скільки ти... який максимум вижимаєш?
Я не вижимаю максимум.
Ну добре. Бався.
- Чуєш, Вілл. - Що?
Показати, як я вижимаю?
Так.
Так! Ти зможеш! Ти піднімеш!
Опускай, а тоді підіймай!
Матюкайся. Матюкайся!
Добре. Підіймай, б****, цю штангу, б****, ти, падло, б****!
Ти мужик, який тягає залізо, б****,
чи просто слабак?
- Я мужик. Я тягаю. - То тягай!
Підіймай, ти, п****, б****!
Підіймай цю штангу, б****!
Так. Нахер! Нахер!
- Так! Так. Так. - Так! Так, сука!
- Ти вижав! Молодець! - Так!
- Охрініти можна. - Так!
Стільки я ще ніколи не вижимав.
Стільки я ще ні на кого не кричав.
Чувак, це було офігенно.
Можна штрикнути мʼяз?
Так. Налитий кровʼю.
- Так. - Твердючий.
- Ага. - Як таке накачати?
Я їм лише курку.
- А я – лише піцу... - Ясно. Зрозуміло.
Ну, твоя черга.
- Що? - Так.
Поїхали.
Ти зможеш. Тисни, тисни.
- Назви мене падлом! - Падло!
Давай, давай!
Так! Так!
Прокляття. Допомагає, коли тебе називають падлом.
- Так. - Дуже мотивує.
- Ще б пак. - Чорт. Це... Здуріти можна.
Скільки це, 150 кіло?
Сорок.
Теж нічого.
- Як худенька жіночка. - Так.
Так добре стало. Перед тим я був злий і лютий.
І перейшло в таке приємне відчуття.
А знаєш, від чого стане ще краще? Енергійна РСТ. Давай.
Я б залюбки, але треба сходити на роботу.
А ще я гадки не маю, що воно таке.
- Румунська станова тяга, але байдуже. - Ясно.
Чудово розважилися.
- Так-так. Суперово. - Це цікаво.
Довбаний Террі. От потвора. Вивісив банер, який я відкинув.
Я з ним не можу.
Удачі.
Взагалі-то мені треба в «Джей 6». Хочеш зі мною?
Я пригощаю, коли витурю Террі.
- Добре. - Чудово.
- Чекаю надворі. - Клас.
- Кльово. - Приємно.
Зненацька чоловічий вечір.
Ого, тут так гарно.
Нічого собі. Ми такі розчепурені. А всі люди у повсякденному.
Він у штанах-карго.
Ти здуріла?
Ми неймовірні в маленьких чорних сукнях і на шпильках.
- Боже. - Вони відчувають нашу силу.
Автографів не даємо.
Вам допомогти?
- Добрий вечір. - Вітаю.
Навряд. Ми просто зайдемо.
Вибачте, сюди просто так не можна. Це приватний клуб.
Так.
Це допоможе змастити воза?
Можна три здачі?
- Не вийде. - Так.
А чоловікам ви б таке сказали?
Так.
Ми зараз повернемося.
- Що таке? - Про що ти?
Я думала, ти нас проведеш. Казала ж: є знайомі.
Ти здуріла? Ми біля La Cienega Haciendas.
Я знаю, але суть у тому, щоб зайти. Мені треба всередину.
Стюарт. «Зустрів тренера Сема Сміта.
Знаю його по SoulCycle. Він мене провів.
Приходь у ВІП-зону».
Це ж супер. Він нас проведе!
Ти здуріла? Він нас не проведе.
Він думає, що ми з Чарлі – члени клубу.
- Але це неправда. - Я знаю.
Добре, добре. Щось придумаємо.
Знаю.
Ходімо на піцу. Я така голодна.
Про що ти говориш? Мені якось треба зайти.
Мене чекає Стюарт.
Дами, я попрошу вас піти.
- У нас заборонено вештатися. - Так.
Ми не вештаємося.
Ми стоїмо, розмовляємо й чекаємо.
Добре. Я викличу нам Uber.
Віриш чи ні, це був успіх.
Про що ти говориш?
Я не розумію.
Ми практично зайшли.
Але ми не зайшли.
Не зайшли.
Ви хочете пройти всередину?
- Так. - Ага.
Можу вас провести. Але тільки одну.
Якщо зайду з двома, це помітять.
Візьму будь-яку з вас. Ви обидві дуже милі.
Іди. Йди.
- Точно? - Так.
Дякую. Дуже вам дякую.
Я мушу зайти. По роботі.
Дівчина за викликом. Це називають найдавнішою професією.
Порви їх, Сил.
Довбана вивіска. Ось вона. Це той банер.
Не так і погано.
Нащо повісили? Я не хочу, щоб він там висів.
І чому ми продаємо гард-зельцери?
Це ж довбана пивна.
Бо вони набагато популярніші, ніж твоє пиво.
Його ніхто не пʼє. Не продається.
Я його люблю, але людям не заходить. Отака фігня.
Як і ти сам, ця вивіска потворна й безглузда,
її треба зняти.
Як жорстоко. Ти розтоптав мої почуття.
Добре. Не вірю, але надіюся, що так і є.
Ясно. Стій. Я це зніму на камеру.
- Згода? - Ні.
Та ну. Ти шикарний.
З юридичного погляду, ти в сірій зоні.
Навряд чи зневага до власності компанії – це сіра зона.
Так, Чарлі Ґрівз?
Як ви знаєте моє імʼя?
Вілл, я про тебе все знаю. Ти мій брат.
І про твоїх випадкових знайомих знаю.
Ну такий я.
Люблю вкладатися в людей, яких люблю і якими цікавлюся.
Цей тип мене лякає.
Так, це фрікувато.
- Зривати? Зривати? - Ні... Я...
- Я зірву. - Я не знаю.
Що тобі робити?
Що таке серце пивної? Поясни мені.
Воно перед тобою, недоумок. Так? Вітаю, сер.
Знаєш що? Я знімаю це страхіття.
Усе, нема.
- Я йду звідси. - Не раджу їх брати.
Люди, ви все бачили.
Пішов ти. Я беру зельцери. І валю звідси.
І я собі візьму.
Це крадіжка. Але беріть. Аякже. Забирайте.
Це не крадіжка. Це зельцер.
Як ваші справи? Слухайте,
- ви учасник бонусної програми? - Ні.
Моя велика проблема – сильний гнів.
Хотілося б його направити в щось продуктивне.
У «Гівняний барчик», наприклад.
Але потім я думаю: це ж такий великий розмах.
Величезний ризикований крок.
Усе моє життя – азартна гра з цим усім.
Але дивлюся на тебе й думаю:
а чи не було б добре два дні на рік
побути таким, як ти? Стійким.
Дякую, але я вимушено стійкий.
У мене жінка й троє дітей.
Я не маю вибору.
І знаєш що?
Це прозвучить тупо.
Що?
Я думав, що після походу на «Ризикуй!»
у моєму житті все зміниться.
Так, ти можеш посміятися.
З усією повагою, але я не думаю, що життя людини
змінюється після походу на «Ризикуй!»
Кен Дженнінґс виграв чотири мільйони.
Один чувак за 80 років існування шоу.
- Один чоловік. - Поздоровляю.
Думав, ти любиш своє життя. Нащо його міняти?
Та ні. Воно чудове. Авжеж, воно...
Життя чудове. Супер.
Просто воно однакове, вже дуже-дуже давно.
Іноді я почуваюся в глухому куті.
Мабуть, мені хочеться все підірвати.
Як оце ти. Інколи хочеться.
Так.
Не знаю, чи такий мій урок після усього, що сталось, але
хіба тобі не до душі бути юристом?
Це моя робота, бо я годувальник.
Не подобається бути юристом?
Навряд чи я можу себе про це питати.
А варто спитати.
Не знаю. Іноді подобається.
Раніше подобалося бути юристом.
Просто все однакове, день у день.
То звільнися.
Підірви все. Почни новий розділ. Розумієш, про що я?
- Пізно. - Не пізно.
Перестань.
Я в житті багато робіт поміняв.
Люди постійно міняють. Ніколи не пізно.
Але чим мені займатися?
Та чим завгодно.
Можеш стати стриптизером.
Підеш на шоу «Супер-Майк» у Веґасі.
Можеш стати охоронцем.
Або хлопцем у трико,
який підіймає штангу з гарматними ядрами.
- Культуристом. - Так.
Та будь-що. Для таких, як ти, всі дороги відкриті.
- Ну дякую. - Так.
Захотілося розімʼяти ноги.
- Прогуляємося? - Так.
Райончик тут небезпечний, але я з культуристом.
- Культурист. Точно. - Так.
Культуристу треба їсти.
- Забирай усе. - Добре.
Я любив своє житло в центрі,
але тепер там самі
хмарочоси, кібертраки – всяка така фігня.
Думаю переїхати в Гайленд-парк чи Ґлассел-парк.
У район, де в назві буде слово «парк»,
а самого парку не буде.
Ми класно поговорили в барі. Поспілкувалися.
Так. Цілком.
Таке полегшення – іноді відчепитися від себе.
Людині потрібен час для себе.
Так.
Кілька разів у історії шоу «Ризикуй!»
випуски знімали, але не показували в ефірі.
Кльово.
У 2012-му хтось оголився на камеру,
а в 1980-ті випуск було втрачено через технічні труднощі.
А ще був теракт 11 вересня.
Так. Уявляю...
Хочеш десь пограти в більярд?
У Реджі в барі допізна грають у покер.
Він це називає «Гра Реджі». Як тобі?
Чоловіка, який живе в цьому будинку, звуть Ед Літтл.
Керівник відділу бізнесу в King World Media. Якщо він скаже,
то мій випуск «Ризикуй!» зникне.
Отак.
Чарлі, що ми тут робимо?
Якщо мій випуск не вийде в ефір,
я зможу почуватися так, як до своєї участі.
Не знаю, чи це справді так.
Я прийшов зірвати банер, Вілл.
Я не мав на увазі прийти
додому до якогось мужика, як у фільмі «Чистка».
Дякую, що привів мене сюди.
Я тебе нікуди не вів. Це ти мене підняв.
Підняв. Кумедно.
Я не це мав на увазі.
Ми ж добре відпочили?
- Мабуть. - Так.
Ми добре відпочили.
От прокляття.
Це психоз. Що ми робимо?
А давай не будемо. Чорт. У мене ідея.
Може, напишеш листа і вкинеш йому в скриньку?
А ще краще: вшиваймося звідси.
Ні. Хто-хто, а ти мусиш розуміти.
Ед Літтл – це мій Террі.
Та ні. Ти ж його не знаєш.
Що ми робимо?
Господи Ісусе, чувак. Боже.
Охрініти.
- Підсади мене. - Не треба.
У них тут може бути камера. Не треба.
- Ходімо звідси. - Я кажу: підсади.
Добре.
Чорт.
Отак. Так. Рукою підіпхни.
Я тобі на голову наступлю.
- Не наступай! - Я мушу.
Ти важкий! Гора мʼязів.
- Ісусе. - Отак.
Паскудство. Не вбився?
Чуєш, Вілл.
Я вже перехотів.
Добре. Слава богу, вилазь. Ходімо звідси бігом.
Так.
Зараз.
Господи.
Боже мій.
Я не можу підтягтися.
Ти про що?
Ти мене змусив вижимати максимум.
Я тебе не змушував. Ти сам хотів.
Не винувать мене. Я б нікого до такого не змушував.
Боже. Боже.
Боже.
Що за херня?
Боже. Бо...
Швидше! Давай.
Що мені робити?
Нас помітили. Треба валити.
Це катастрофа.
Проникнення на територію. Я втрачу ліцензію.
Не може бути, геній! А я тобі що казав? Валимо.
Це була жахлива ідея.
Нафіга стільки тренуватись, якщо й паркан не перелізеш?
А може, викличемо поліцію?
Що? Викликати копів на самих себе? Ну ти недоумок!
Може, вони зрозуміють.
Слухай. Ось що ти зробиш.
Ми дзвонили у двері. Не відчинили. Може, нікого нема.
Обійди ззаду, може, не замкнено.
Якщо так, пройди через будинок і вийди спереду.
- Та що ти там робиш? - Прокляття.
Алло.
Відчинено, але заходити я не хочу.
Там наче все чисто. Швидше. Давай. Виходь.
Коли я переступлю через поріг,
це вже буде злам з проникненням, а не просто порушення меж.
Поздоровляю. Ти злочинець. Доводь справу до кінця.
Швидше. Будь мужиком.
Поквапся.
Ти що, навшпиньки йдеш?
- Ого. Це Алекс Требек. - Зосередься.
Не відволікайся. Уважніше, Чарлі.
Що ж це таке?
- Боже мій. - Давай. Відмикай.
Там обкурені підлітки. Обкурені підлітки.
- Та давай уже. Скільки можна. - Ходімо.
Очманіти. Ого. Забився?
Я допоможу.
Обіприся на мене. Обіприся.
- Це ж просто телешоу! - Так.
- Начхати. - Ага.
А що це було?
- Привіт. - Ух ти.
Ти ба, яка ти гламурна. Цікавий костюм.
Ти звідкись приїхала?
У школі був концерт. Для дітей.
Тема була – «Модна елегантність»,
тому я накинула що було.
Химерно.
Цей заклад – просто мрія. Ти влучила в десятку.
Мене познайомили з Томом Фордом.
Він надзвичайно чемний. Як людина може бути така ідеальна?
І коли я отримаю контракт з цим закладом?
Так, ну...
Це...
- Можна я буду чесна? - Треба.
Може, ця атмосфера трохи занадто трендова,
занадто голлівудська для наших потреб?
- Аж ніяк. - Ні?
Я просто, ну... Я хочу знайти ідеальне місце для цього корпоративу.
І якщо в тебе є якісь неясні передчуття,
що ти можеш потім передумати,
то саме зараз краще пошукати щось інше.
Сильвіє, що сталося? Що діється?
Ми не зможемо тут святкувати. Пробач. Я напартачила.
Я ввела тебе в оману:
ми з Чарлі не члени цього клубу.
А тут можна святкувати тільки членам.
Пробач. Ти ж розумієш?
Просто... Нічого не вийде.
Мені страшенно прикро.
Ні, ні, Сильвіє.
Пізно. Я вже передав далі.
Френку сподобалося.
Його дружині подобається, і партнерам теж.
Вони хочуть святкувати тут.
Сильвіє, це обговоренню не підлягає.
Корпоратив необхідно провести в La Cienega Haciendas,
інакше це окошиться на мені й на Чарлі.
Добре. Твоя правда. Правильно.
Я обіцяла тобі незабутній корпоратив для юридичної контори.
- Обіцяла. - Так. І...
Я організую. Я все організую.
Забронюю в тієї менеджерки наш корпоратив.
Це доконаний факт.
- Дякую. - Так.
ВИХІД
Щоб я здохла.
Нічого собі. Що сталося?
Режим чудовиська.
Переклад субтитрів: Олена Любенко