Діти, допоможете перенести коробки в мінівен?
Ще раз – для чого це?
У сина Кейті день народження.
Френсіс, візьмеш пляшки з водою?
Експлуатація дитячої праці.
Мейв, візьмеш пакети?
Ми з Джессіпою змагаємося поглядами.
Можна тихіше? Я зайнятий.
Я ніколи вас ні про що не прошу!
Діти! Ми про це говорили. Працюємо.
Дякую, золотко.
Якщо це «Події від Сильвії», чому працюємо ми?
Койот!
Запускаємо протокол нерухомості.
Любий, треба дзвонити в контроль над тваринами.
Я постійно дзвоню. Кажуть, не їхня проблема, поки немає трупа.
Що таке труп?
Мертве тіло. Колись і ти будеш труп.
- Саймоне! - Помовчиш?
Але ж це правда.
- Усе. - Ходімо.
Усе.
А Джессіпі можна мій хот-дог?
Ні. Не годуй Джессіпу хот-догами.
Пізно.
ПЛАТОНІЧНЕ КОХАННЯ
На коліна, падло!
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ, СЕМ
БОМБЕЗНЕ СВЯТО
ПАЛЬНЕ ДЛЯ БОЮ
Ось. Прошу.
Це так тривожно.
- Чому? - Ми не дозволяємо Саймону гратися зброєю.
Дякую. Ще щось потрібно? По-моєму, все готово.
- Можна побачити торт? - Так.
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ, СЕМ!
Боже. Яка краса! Правда, краса?
Не те слово.
Дякую.
То що там далі з організацією Віллового весілля?
Та всяке нудне.
Дегустація вин, огляд приміщень.
Але я не знаю, як буде, бо Дженна мене тихо ненавидить.
Хіба її не можна зрозуміти?
Ви з її нареченим зникли з половини заручин.
- На чиєму ти боці? - Її. Я вірю жінкам.
Добре. То Вілл придумав піти зі свята.
Я старалася його затягти назад.
Я ж не знала. Ну, тоді все нормально.
Ми з Дженною ще не дуже знайомі.
Нам треба подружитися, і тоді ми з Віллом залишимося друзями.
- Усе дуже просто. - Перестань.
По-справжньому ти з Дженною не подружишся.
Я знаю. Але вона може стати такою подругою,
з якою ти ніяк не зберешся піти в бар.
Добре. Це розумно. Цілься низько.
Дуже низько.
- Ти в нормі? - Я не… Ні.
Не знаю того хлопця, але він неврівноважений. Як його звати?
Ну все, вгамуйся. Це нормально. Просто твій син – ботан.
Фактично «Джонні 66» хоче відкрити гастропаби по всій країні.
Це перший. Гарно тут, правда?
А назву вже придумали?
Так. Корпорація вибрала назву.
Скорочено від «Джонні 66».
«Джей 6».
Мені це щось нагадує.
Не уявляю, що воно тобі нагадує.
Назва добре себе зарекомендувала на тестуванні. Запамʼятовується.
Не знаю, як вам,
- а мені як шосте січня. - Так.
Я там був, бо навідував родину в столиці.
Почалася колотнеча, і я опинився біля Капітолія.
Красива споруда.
Не розказуй людям цю історію.
Я зняв футболку.
Коротше, Вілл, я тобою дико пишаюся.
Дико пишаюся! Це ж треба. Ти практично керуєш цим усім.
Ти вже як корпоративна шефиня.
Це точно. Я такий.
Мене так нудило від твоєї богемності,
але ти розцвів, став красивим кабанчиком-капіталістом,
- і це класно. - Дякую, чувак.
Я сам здивований, що сподобалося працювати на корпорацію.
- Дженна добре впливає. - Так.
- Ти інша людина. - Дякую.
Але чи вщухла буря після заручин,
чи Дженна й досі сердита?
Вона взагалі про це не згадує. Думаю, забулося.
Аякже. Жінки – вони ж такі.
Дуже легко забувають.
- Зла не тримають. - Це маячня.
Сильвія і Дженна ненавидять одна одну. Буде котяча бійка.
Не розводьте тут усяку херню.
Чувак, Сильвія організувала твої заручини,
а потім викрала тебе, і ти все пропустив.
Визнай: у Сильвії не найкраща репутація
в тому, що стосується твоїх жінок.
Ми обоє винні в тому, що сталося на заручинах.
А з кимось іншим таке могло статися?
Добре, так.
Мене турбувало, що Дженна й Сильвія забагато спілкуються.
Я знаю, що треба робити. Не дозволяй їм розмовляти.
Не підпускай одну до одної. Якщо це не… трійничок.
Клас. Чудова порада. Дякую.
Обірви контакти між Сильвією та Дженною назавжди.
Як я… Сильвія – організаторка мого весілля.
Говори розмито, але на позитиві. Типу: «Сто процентів колись потусимо.
Щось придумаємо». І не придумуй.
- Ніколи не придумуй. - Точно.
Якщо шукаєш нового організатора весілля, я можу взятися.
Якщо потрібен хтось молодшого профілю,
то я недавно взяв майстерклас з квіткових композицій від Дженніфер Ґарнер.
Люблю «День "Так"».
Дурнуватий банер.
Я ж просив не вішати.
«Серце пивниці, душа Америки»?
Про що це взагалі? Відстій, правда?
- Справді не дуже. - Я не філософ,
але думаю, що серце пивниці – пиво.
Забігай якось у «Лакі Пенні».
Я влаштовую підпільні нічні ігри в покер для ВІПів з високими ставками.
І вгадай, як я це назвав? «Гра Реджі».
Скину тобі пароль.
«Вінні Чейз»?
Ні. З чого ти взяв?
- Вгадав. Пальцем у небо. - Хто тобі сказав?
Але ти мені там потрібен. Пʼятниця, 21:30.
Сто процентів колись потусимо.
- Навчився! - Ну от!
- Ефективно. Добре. - Насправді дуже.
- Я подумав, що ти прийдеш. - Знаю.
- Отак. - Приємно.
Горіховий, мохуватий і бруднуватий.
Почекаємо Дженну, перш ніж вирішувати?
Вона не прийде.
Чому? Що сталося?
Застрягла в Сан-Дієґо. Їй самій дуже прикро.
Вона така: «Вілл, я б дуже хотіла прийти. Але не зможу».
І це ніяк не повʼязано з тим, що було на заручинах?
Вона була наче роздратована, коли…
Ой, ні, ні. Ні. Все нормально.
Просто їй важко приїхати в ЛА посеред тижня.
Великий бос.
Я дуже хочу постаратися, щоб ми з нею дружили,
- не тільки ми з тобою. - Так.
- Це важливо. - Вона б теж оцінила.
- Я їй подзвоню. - Та не треба.
Ви ще побачитеся… Поспілкуєтеся.
Вона себе гризе, коли мусить казати людям, що зайнята.
Але ви будете органічно багато спілкуватися,
- дуже скоро. - Добре.
Їй дуже прикро, що застрягла в Сан-Дієґо.
Так.
Люблю бувати в Лос-Анджелесі!
Виявляється, Дженна в місті.
Ось тобі й зайнята CEO, нема часу на Віллових друзів.
Чому ти дивишся її інстаграм? Що таке «вилущення устриць»?
- Елліоте. - Вилущення?
- Так. - Вілл мені сказав,
що вона в Сан-Дієґо. Набрехав.
Мабуть, в останню хвилину приїхала.
Ні. Це зовсім не в останню хвилину. Глянь.
- Ага. - Вони відриваються.
- Хто така Пола Абдул? - Хто така Пола Абдул?
Я не розумію, яка тобі різниця.
Ти не хочеш ходити в «Лакі Пенні». То чому кіпіш?
А я тобі скажу. Якщо я не подружуся з Дженною,
то не зможу тусити з Віллом.
Це неправда. Такого не буде.
Так було з його минулим шлюбом.
Я не хочу знов його втратити. Це мій найдавніший друг.
Якщо його замінити, то тільки через 25 років
з новим другом стане так само, як з Віллом тепер.
На той час я буду мертва, і що вже тоді?
Ага. Що вже? Точно.
Коханий, будь ласка. Це важливо.
Ми старіємо, і давні друзі стають усе важливіші й важливіші.
Знаєш що?
Напевно, Вілл трохи очманів від нових заручин.
Ви з Дженною рано чи пізно подружитеся.
З часом усе станеться природно.
…синонім слова «дупця» з пʼяти літер.
Що таке тухес?
- Що таке тухес? - Так.
Помиляєшся.
Ми з Віллом завжди гриземося, коли в нього є пара.
Скажи, що робити.
- Будь ласка, кажи. - Мила, ось що треба зробити.
Нічого. Він отямиться.
- Дай їм час. - Добре. Ти правий.
Я не буду гнати хвилю.
Так. Не жени хвилю. Розслабся.
Якщо можна, будь ласка… Ось воно! Подвоєння!
Що поставимо, Джессіпо?
Що? Тільки не в ліжку.
- Я ж просила. - Спокійно.
- Вона любить тепло. Усе добре. - Неприпустимо!
Стоп. Де вона? Де вона ділася?
Не треба.
Джессіпо, де ти ділася? Джессіпа! Джессіпо.
Зберігай спокій. Спокій…
Джессіпо.
Пінгвінчику. Я замовив нам столик для вечері на 19:30…
Сильвія. Привіт. А ти тут звідки?
Привіт, Вільяме. Як робота?
Чудово. Я був у «Джей 6». Там усе дуже добре просувається.
А чим ви займаєтеся?
Усе супер. Переглядаємо варіанти оренди.
У цих підшивках – весь інвентар.
Я подумала, швидше буде переглянути їх разом,
- а не по імейлу. - Так.
Тут так багато красивих штук.
Сильвія дасть вирізки того, що я вибрала.
Кльово. Сильвіє, хочеш, покажу тобі внизу, як розібратися
з паркувальним талоном? Там складна система.
Ні. У нас іще багато роботи, тому ні.
Вибачте на секунду.
- Треба відповісти. - Без проблем.
У-у, ла-ла.
Що ти тут робиш?
Роботу. Я не згадувала, що в мене зустріч з Дженною?
Ой, ха-ха-ха.
Це наче у фільмі «Фатальний потяг»,
ось на що це схоже.
Чому ти розділяєш нас із Дженною?
Може, тому, що ти завжди втручаєшся в усі мої стосунки.
Про що ти говориш?
Про те, що ти не стримуєшся. Ти як механік.
Відкриваєш капот і знаходиш купу неполадок,
- яких не було. - Що з тобою? Це краш?
- Тебе це турбує? Знов? - Ну от, будь ласка.
Про це я й говорю! Я думаю, всі погодяться,
що наше життя безмежно спроститься,
якщо ви з Дженною більше ніколи не будете контактувати.
Нічого дурнішого я в житті не чула.
Я не можу дружити з тобою і уникати дружини.
Чому? Як на мене, це елементарно.
Тобі пояснити? Ти бачив її реакцію на заручинах.
Її зачепило, що ми виходили разом.
Не зачепило. Вона й не згадувала.
- І не думала. - Господи!
Як жінка, я тобі кажу: вона й досі ображена.
- Не дискримінуй мене. - Хочу й буду!
Ні з ким не говори зверхньо.
Якщо не даси нам спілкуватися, знаєш, що буде?
Вона вирішить, що ти никаєшся, зненавидить мене,
і нашій дружбі кінець.
А ти часом не драматизуєш?
Я так не думаю. Ти от-от знов одружишся.
Щоб зберегти дружбу,
ми мусимо бути нормальні, дорослі:
вечеряти парами й усе таке.
Добре. Хочеш довбану парну вечерю?
- Буде тобі довбана парна вечеря. - Чекаю. Завтра ввечері.
- Довбана парна вечеря. - Я, нахер, за.
Супер. 19:00. У мене.
Супер. 19.00, у тебе. Довбана парна вечеря.
Чудово. Харчові обмеження в неї є?
Каже, що є алергія на глютен. Але немає.
- І що мені з цим робити? - Те саме, що я роблю. Нічого.
- Супер. - Просто змирися.
- Ого. - А ось і ти!
- Я! - Бонжур. Як дзвінок?
Добре. Пінгвінчику, завтра в нас з ними парна вечеря.
Люблю парні вечері.
А хто не любить?
Я безглютенова.
Чудово. Лише ми вчотирьох.
- Ага. Не діждуся. - Чудово.
Ого. Це багато.
Має бути щось особливе.
Наша перша парна вечеря. Вілл думає, що нічого не вийде.
Я йому доведу, що ми прекрасно проведемо час учотирьох,
а Вілл просто нічого не тямить.
Радий, що ти послухалася моєї поради про спокій.
Зʼїж канапку, а все інше зроблю я.
Добре. Так.
Добре.
Ти їх понесеш до дверей?
- Привіт! - Салют!
- Як ти? - Ласкаво просимо. Як ви?
- Привіт. - Радий бачити.
- Це вам. - Це ж треба.
- Дякую. Ти ба. Дякую. - Нема за що.
Дякую, що запросили.
- Ми дуже раді, що нарешті вдалося. - Отож!
Чому ми раніше так не збиралися?
Ну, ми живемо в іншому місті.
А вона весь час працює.
Вільяме, в тебе теж графік шалений.
- Це так. - Чарлі теж багато працює.
Він юрист.
Так. Та й ти не пасеш задніх
у плані роботи, люба.
Ми всі багато працюємо.
- Так. - Так. Доросле життя.
Еге ж. Батрачити на фігні, на яку тобі пофіг.
У тебе все не так. Пиво – твоя пристрасть.
Це правда. Так і є.
Так.
- Будеш безглютенову фокачу? - Прямо тут?
- Так. Заходьте! Випийте щось. - Так.
- Заходимо. - Наллю вам вина.
Запровадимо базові правила.
- Серйозно? У мене вдома? - Так. Сто процентів.
Не згадувати про мої минулі стосунки.
Не бути істориком Вілла. Не бути фахівцем з мого питання.
Фахівцем. Що це означає?
Ту мінілекцію, яку ти щойно прочитала про мене й пиво.
- Лекцію? - Ціла довбана TED-лекція була.
Не вдавай, що все про мене знаєш.
Я таки все про тебе знаю. Крім походження слова «пінгвінчик».
Нам подобаються пінгвіни. Вони симпатичні. От і все.
І не будь з нею гадюкою.
Знаєш, я… Дякую за нагадування.
- Іноді людям треба нагадувати. - Я ціную.
Яке багатство.
Ви з Віллом навчалися разом у коледжі? Який він тоді був?
Він був такий самий.
Так.
У якому плані?
Не знаю. Тобто це було так давно.
Я не зациклююся на тих часах.
Я не історик Вілла.
Добре, хлопці.
Обіцяю не обговорювати весілля весь вечір, але…
Є новини про карету, запряжену кіньми, з білим жеребцем?
Що? А Вілл буде в осяйних обладунках?
Вибачте, я не… Я вперше про це чую.
Це неправда. Ми про це говорили.
Однозначно говорили, бо для нас це важливий пріоритет.
Те, що нас…
З церемонії нас забере карета, запряжена кіньми.
І там будуть ці…
голуби випущені, а люди осипатимуть нас квітами
і гратимуть на цих довгих типу трубах,
з них ще прапорці звисають. Як у «Попелюшці».
Як у казці. Та я ж тобі казав.
Однозначно. Ти на мене дивилася.
Але іноді ти так робиш – дивишся на людину
і не бачиш.
- Можливо. - Знаєте що?
- Ти правий. - Я правий.
Я щойно згадала. Моя помилка. З голови вилетіло.
Пробачте. Стільки всього доводиться утримувати в памʼяті.
Знаєш, який лайфхак допомагає мені запамʼятовувати на роботі?
Ні. Який?
Я все записую.
Постійно.
Я запишу. Запишу, що треба все записувати.
Прекрасно.
Розумно. Розумно.
- Дякую. Так. Дякую. - Будь ласка.
Він штовхнув мене під автобус.
Під карету, запряжену кіньми.
Таке епічне жлобство я б запамʼятала.
Ти молодець, що спустила на гальмах.
Я це запишу.
Так, це був перебір.
Він же не хоче жити в кареті, запряженій кіньми?
На Вілла це не схоже.
Ти ж знаєш, серцю не накажеш.
Та нехай. Парами дружити не вийде,
а ми з Віллом потроху віддалимося.
Так чи так, а цей вечір закінчиться. Уже один плюс.
Класно, що ви відкриваєте нову мережу.
Так. Мені корисно зблизька бачити, як працює «Джонні 66».
Особливо якщо хочу відкрити свій бар.
- Назріває щось новеньке? - Типу так.
Я думаю, для Вілла корисно мати мету,
навіть якщо він активно до неї не прагне.
Так. Для мене це корисно.
Я не мала на увазі нічого принизливого.
- Це твердження. Як факт. - Ні. Що принизливого?
Мати мету, до якої не прагнеш.
- У фокусі твоєї уваги – «Джей 6»… - Приємно.
- У фокусі – «Джей 6». - Так.
Я розумію.
Чув, ти зробила Вілла гольфістом.
Так. Він бере уроки в клубі.
- Ух ти. - У нас Мейв
- хоче брати уроки гольфу. - Так.
Наймолодша. Але вона не спортивна, а інвентарю там багато.
Вона й ходити навчилася тільки в півтора року,
бо лінувалася…
- Це правда. - Я пішла в пʼять місяців.
- Що? - Чекай, що? Справді?
Так.
Я вперше про таке чую.
Бо це неправда.
Це їхня сімейна легенда.
Вона пішла в пʼять місяців.
Ні, це не легенда. Це правда.
Це факт. Я почала ходити в пʼять місяців.
Цікавий факт. При народженні я вилетів з маминої піхви на гідроциклі.
Ти можеш жартувати скільки влізе,
але, знаєте, на ковзанах я навчилася кататися в один рік.
Аякже.
Ці міські легенди люблять переказувати твої родичі,
розумієш? Але це неправда.
Не подавай людям таке під соусом правди. Розумієш?
У моїй сімʼї теж є легенди.
Я носив підгузки до шести років.
Брехня, але нікого це не хвилює.
Це не легенда. Легенда – це про Геракла.
Легенда – це «Ваяна».
А я розказую про те, що було насправді.
«Ваяна» – це мультик Pixar, а твого насправді не було.
Інакше ти б опинилася в Книзі Ґіннеса
як наймолодша в ходьбі й на ковзанах.
А це не так, наскільки мені відомо. Бо ти б сказала.
- До речі, про Книгу Ґіннеса… - Точно.
Мій двоюрідний дід, Ларрі, був у Книзі рекордів Ґіннеса,
бо його папуга вмів їздити на самокаті.
Ти визначаєш походження хмелю за запахом,
- а це неможливо. - Можливо.
Я можу, бо це моя робота – нюхати хміль, я профі.
Якось я переміг собаку-нюхача.
- Переміг собаку. Очманіти. - Так.
У собак хороший нюх.
Це як ти могла випередити гепарда в забігу, коли тобі був рік.
А де купують ковзани для однорічок?
- Чоботарі виготовляють? - Подивися.
Це вигадка, бо однорічки не катаються на ковзанах.
Це як знайти парашут для однорічки.
- Amazon, ковзани, рік. - Це костюм.
На Гелловін, щоб дитина вдавала з себе ковзаняра,
бо це нереально.
Думаю, брауні з нутового борошна без глютену майже готові.
Не зважайте. Ще десять хвилин.
Чудово.
- Як цікаво. - Прикро.
Водити навчилася в шість.
Дуже дякуємо.
Дуже дякуємо, що запросила, Сильвіє.
- Прикольно. - Койот!
- Не рухайтеся! - Чорт.
Ану пішов звідси!
Це було прекрасно. Дуже дякую, що приїхали.
- Чудово. - Так.
- Забава. Смакота. Смачна вечеря. - Було прекрасно.
- Ви так далеко їхали. - Нема за що!
- Треба повторити. - Так.
- Обережно за кермом. - Бувайте.
- Бережіть себе. - Яка радість. Не бешкетуйте!
Бувайте!
Па-па!
Слухай. Я… Я не повинен був…
- Чекай. Вибач. - Так. Ні, ні.
Прошу вибачення за те, що було.
Ти мені теж вибач.
Не знаю, чому я вчепилася в те ходіння.
Просто… Я тобі вже про це казала
і здивувалася, що ти напружився.
Даремно я так. Було тупо.
Вибач. Просто вибач.
Я ж не бачив, як ти вчилася ходити чи кататися на ковзанах.
Усяке таке робити.
Думаю, я боюся твоєї дружби з Сильвією.
З нею ти не такий, як зазвичай.
Я знаю, ти не розказував їй про карету. Я не дурна.
І розумію, що це не твоє.
Мабуть, тому я комизилася.
А я не підіграв. Вибач, влаштував тобі сцену.
Даремно я так повівся.
Мабуть, нам з Сильвією завтра ввечері варто погуляти,
поки я не поїхала в Сан-Дієґо. Ми з нею вдвох.
Невже тобі так важливо зблизитися з Сильвією?
Усе відносно. А для тебе вона така важлива?
Вона дико зрадіє, якщо ти її кудись покличеш.
А я розказувала, що віндсерфінг опанувала у два роки?
Ого. Це було до того чи після того,
як ти вперше без страховки вилізла на скелю Ель-Капітан?
- Після. - Ух ти.
- Сильно після. - Дивовижно.
- У мене буде крута дружина. - Отож. Цінуй.
Я щасливий.
Чекай.
Боже. Німецький офіс.
Скажи їм: «Хайль».
Ґутен таґ, «Йоган 66».
Так.
- Здоров. - Ти, мабуть, уже в курсі.
Дженна кличе на вечерю.
Так, я про це знаю.
Поговоримо про вчорашнє?
Так, варто. Слухай, я люблю Дженну,
але вона не така, як ми з тобою,
і коли ми разом, ці відмінності посилюються,
і я ніяковію.
Ти читаєш з аркуша?
Дружок, мені дуже подобається Дженна.
Не мороч собі голову.
Ти вважаєш карету дурістю. Визнай.
Собі я б таке не замовляла,
але якщо Дженна буде щаслива, кого цікавить моя думка?
Мене. У тому-то й проблема.
Спіч у стилі Джей Ло, карета з кіньми.
Біля тебе я все бачу твоїми очима
і нападаю на Дженну, а мені це не подобається.
Тому я й не хотів вас зводити.
А є правила, які мені слід знати?
Слова, яких краще не вимовляти?
Ти на мене накричиш, якщо скажу, що в коледжі ти любив піцу?
Слухай, я помилявся, а ти була права.
Я хочу, щоб ви дружили. Ви обидві дуже мені дорогі.
І ти мала б знати краще за всіх,
що в коледжі я любив кальцоне.
Вернімося до того, що я була права. Дуже швидко перескочили.
Повториш? Я не розчула.
Цю частину розмови скінчено.
Приємної вечері. На звʼязку. Па-па.
Вілл розказав, що ти була юристкою. Я й не підозрювала.
Так, я навчалася на юридичному. Це правда.
Там я зустріла Чарлі.
А за фахом працювала?
Кілька років,
а потім народила, і знов народила, і…
У сучасному світі ми мали б уже забути цю туфту
- про вимушений вибір. - Точно.
Бути жінкою буквально неможливо.
Будь на висоті, але ти все робиш не так.
Будь струнка, але не занадто.
Будь босом, але не злюкою.
Це з фільму «Барбі»?
Мені так сподобався. Ти бачила?
Мейв мене водила на сеанси вісім разів.
Це було…
Людям зайшло. Люди в захваті від фільму.
- Чудовий. Так. - Суперовий.
- Дякую, що запросила гуляти. - Так.
А я тобі дякую, що показала цей ресторан. Чудовий.
Неподалік я бачила точку з морозивом, якщо хочеш гульнути до ночі.
Люблю відриватися на повну.
Це президент мережі Del Taco.
Вважає себе винахідником буріто. Справжній Кен.
Боже. Ці Кени огидні.
- Я не хочу з ним розмовляти. - Ясно.
Ходімо в туалет. Я прикрию.
Було б чудово. Дякую.
Добре.
Сильвіє, мушу зізнатися:
я переживала за наше зближення.
Знаю. Я теж. Дуже хотіла, щоб ми поладнали.
Ви з Віллом тисячу років знайомі.
Порівняно з тобою, я новенька.
- Перестань. Це неважливо. - Важливо. Вілл тебе любить,
вам дуже цікаво разом.
Ти дотепна, витончена, спонтанна і нереально красива.
Хто б не відчував загрози?
Це я маю відчувати загрозу від тебе, міс CEO. Я тебе прошу.
Я завжди трохи ревнувала,
але тепер краще тебе знаю і бачу, що це мої вигадки.
- Ну ясно, що так. - Ти звичайнісінька стара.
Звичайнішої за мене ти не знайдеш.
Я знаю. Ти просто пусте місце.
Що?
Переклад субтитрів: Олена Любенко