Помогнете ми да натоваря кашоните в минивана.
- За какво са? - За рождения ден на сина на Кейти.
- Франсис, пренеси водичките. - Това е експлоатация.
- Мейв, подаръчетата. - С Джесипа играем на "Кой ще мигне".
- По-тихо де, зает съм. - Никога не ви моля за нищо!
Разбрахме се, действайте!
Благодаря, мила.
Фирмата е твоя, защо да мъкнем ние?
Койот!
Никой да не мърда.
Да се обадим на зоополицията.
Звънял съм - проблемът не бил техен, докато няма труп.
- Какво е труп? - Мъртво тяло. Някой ден и ти ще си труп.
- Саймън! - Стига.
Ама е вярно.
- Махна се. - Хайде.
- Джесипа яде ли хотдог? - Не, никога не й давай!
Късно е вече.
На колене, гадино!
ЧРД, САМ
ЯК КУПОН
БОЙНО ГОРИВО
Така, ето.
Пълно безобразие.
- Защо? - Саймън не си играе с оръжия.
Благодаря. Нещо друго? Мисля, че всичко е тук.
- Може ли да видя тортата? - Да.
Боже, колко сладко, нали?
- Много сладко. - Благодаря.
Докъде си със сватбата на Уил?
До досадните неща. Дегустация на вино, търсене на зала.
- Не знам какво ще стане, Джена ме мрази. - Ами нормално.
Била си незнайно къде с бъдещия й съпруг по време на годежа.
- Ти на чия страна си? - На нейна.
Уил даде идеята да зарежем гостите, аз все го дърпах обратно.
Това не го знаех. Значи всичко е наред.
С Джена трябва да се сдушим, за да може с Уил да останем приятели.
- Много е просто. - Я стига!
Няма как с Джена да сте истински приятелки.
Знам, но не пречи да сме от тези, дето само си обещават да пийнат заедно.
- Това е хитър подход, целиш се ниско. - Много ниско.
- Добре ли си? - Не.
Онова хлапе е неконтролируемо. Как му е името?
Стига, напълно нормално е. Просто синът ти е особняк.
"Джони 66" иска да отвори гастрокръчми из цялата страна.
Тази е първата. Готино, нали?
- Измислихте ли й име? - Да, шефовете вече са го избрали.
Вариация е на "Джони 66" - "Ян 6".
Напомня ми на нещо.
Не се сещам.
Явно хората го приемат добре, помни се лесно.
Мен ме подсеща за 6 януари.
Бях във Вашингтон на гости тогава.
В суматохата се озовах пред Капитолия. Великолепна сграда.
- Това не го разказвай. - Свалих си блузата.
Както и да е, Уил, гордея се с теб.
Много! Въртиш кръчмата, та пушек се вдига.
- Като истинско шефче! - Дума да няма.
Беше ми писнало от авангардните ти щуротии,
но ето че се превърна в чудно капиталистическо прасенце.
- Супер. - Благодаря ти.
И аз не съм очаквал да работя за голяма компания.
- Джена те е обработила, нов човек си. - Благодаря.
Премина ли бурята след годежа? Тя сърди ли се още?
Не, изобщо не е повдигала темата, явно й е минало.
- Да бе, така са жените, бързо им минава. - Глупости на търкалета.
Силвия и Джена се мразят, ще си издерат очите.
Не търси проблем, където го няма.
Силвия организира годежа, но после те отвлече и ти пропусна всичко.
Никак не е благоразположена към избраниците ти.
И двамата носим вина за станалото на годежа.
Не тръгна ли от Силвия все пак?
Добре де, да.
Имам големи опасения за отношенията на Джена и Силвия.
Просто не допускай да си общуват.
Не бива да се срещат, освен ако и ти не си там.
Много мъдро, благодаря.
Прекрати контактите помежду им.
Как да стане? Силвия организира сватбата ми.
Баламосай я нещо. "Добре, ще видим какво да правим."
- "Ще го измислим." И дотам. - Точно така.
Аз съм на разположение като организатор, ако искаш свежарска сватба.
- Учил съм икебана при Дженифър Гарнър. - Харесвам "Да на всичко".
Проклетият банер! Казах им да не го слагат.
"Бирено сърце, душата на Америка"? Що за глупост е това?
- Тъпичко е. - Не съм философ,
но според мен се има предвид, че бирата ти пълни душата.
Мини през "Лъки Пени" някой път.
Организирам незаконен нощен покер с високи залози.
Нарекъл съм го "Играта на Реджи". Мога да ти пратя паролата.
- Да не е "Вини Чейс"? - Не. Откъде ти хрумна?
- Познах от раз! - Кой ти каза?
Ела все пак, в петък от 21:30 ч.
Добре, ще го измислим.
- Прилагаш номера! - Ето на!
- Действа. - И още как!
- Вързах се. - Знам, добре се получава.
Ухае на ядки, мъх и разврат.
Ще изчакаме ли Джена, преди да решим?
- Тя няма да дойде. - Защо, какво е станало?
Наложи се да остане в Сан Диего, много й беше кофти.
Все повтаряше: "Така ми се идва, но няма как".
Сигурен ли си, че не е свързано с годежа?
- Тя изглеждаше раздразнена. - Не, нищо подобно, всичко е наред.
Трудно й е да се измъкне от работа насред седмицата, нали е шеф.
- Много ми се иска с нея да се сприятелим. - Да, разбира се.
- Държа на това. - Тя също.
- Ще й се обадя. - Не е нужно.
Все ще се видите някой път.
Става й неудобно да обяснява, че е твърде заета.
- Но много скоро ще сте все заедно. - Добре.
Криво й беше, че остава в Сан Диего.
Обичам Лос Анджелис!
Оказа се, че Джена все пак е тук.
Нямала време за приятелите на Уил, ама друг път.
Защо й ровиш в инстаграма? Отговорът е "стрида".
- Елиът. - Стрида.
Защото Уил твърдеше, че е в Сан Диего, излъгал ме е.
- Явно й се е отворила дупка. - Нищо подобно, погледни, на сбирка са.
- Пола Абдул. - Пола Абдул.
Какво ти пука? И без това не ходиш в "Лъки Пени".
Ако не се сближа с Джена, няма да мога да се виждам и с Уил.
- Глупости. - Така стана и при предишния му брак.
Не искам да го загубя пак, стар приятел ми е.
Ако тръгна да си търся нов, ще ми трябват 25 години да наваксам.
- Дотогава ще съм умряла, обезсмисля се. - Ясно.
Стига де, важно е. С годините старите приятели ни стават все по-ценни.
Уил сигурно е пренавит, понеже пак се сгодява.
С Джена ще се сближите постепенно, ще стане естествено.
Синоним на "дупе".
- Дирник. - Дирник.
Грешиш. Уил ме отбягва, като има връзка.
- Какво да направя? Дай ми съвет. - Ще ти кажа.
Нищо не прави, той ще се осъзнае.
- Не го притискай. - Добре, прав си, няма да настоявам.
Да, карай бавно и полека.
Сега ако може… Време е за залога!
- Колко да заложим, Джесипа? - Не я вкарвай в леглото!
- Казах ти вече! - Спокойно.
- Тя обича на топличко. - Не!
Къде се дяна? Стой там.
Джесипа, къде отиде?
Спокойно! Джесипа?
Пингвинче, направих резервация за вечеря в 19:30…
- Силвия. Здравей, какво правиш тук? - Уилям, как мина на работа?
Чудесно. Бях в "Ян 6", нещата вървят много добре.
- А вие какво правите? - Разглеждаме зали под наем.
В албумите има всичко.
Реших, че ще е по-лесно да ги разгледаме заедно,
вместо да си пишем.
Има разкошни зали. Силвия ще ми донесе рекламни материали.
Силвия, искаш ли да слезем да ти помогна с талона за паркиране?
Не, имаме още много работа тук.
- Секунда, трябва да се обадя. - Няма проблем.
Защо си дошла?
Върша си работата. Не споменах ли, че имам среща с Джена?
Много смешно. Прилагаш ми хватки в стил "Фатално привличане".
- Защо ме държиш настрана? - Защото се бъркаш във всяка моя връзка.
Моля?
Нямаш спиране, като монтьор си. Завреш ли се под капака, никнат проблеми.
- Ти ги създаваш. - Заради оная ли е?
- Дето ти е тръпка? - Ето пак!
Точно за това ти говоря. Виж какво, пределно ясно е.
За всички ще е много по-лесно,
ако вие двете не контактувате, докато сте живи.
Що за глупост? Няма как да сме приятели и да не общувам с жена ти.
Защо? Вижда ми се съвсем просто.
Да ти обяснявам ли? Видя я на годежа. Не й стана драго, че се изнизахме.
- Глупости, изобщо не е повдигала темата. - Господи!
Като жена ти казвам, че не й е минало.
- Я стига. - Явно трябва да ти отворя очите!
Изобщо не е нужно.
Ако ме държиш настрана от Джена, тя ще реши, че има нещо, и ще ме намрази.
- И вече няма да сме приятели. - Малко драматизираш.
Напротив - ще се жениш и за да не стане като предния път,
трябва да се държим зряло, да си ходим на гости и разни такива.
Искаш да се събираме семейно?
- Добре, давай тогава. - Още утре вечер.
- Да вечеряме заедно. - Съгласен.
Супер, в 19 ч. у нас.
Разбрахме се, ще се съберем семейно.
- Тя всичко ли яде? - Уж била алергична към глутен, но не е.
- И какво да правя? - Каквото и аз - нищо.
- Жестоко! - Приеми го.
Бонжур, как беше обаждането?
Пингвинче, утре ще вечеряме у тях семейно.
- Това ми е любимо. - Всеки обича.
Само без глутен.
- Страхотно, ще сме само четиримата. - Нямам търпение.
- Развихрила си се. - Искам да е по-така.
Първата ни вечеря семейно. Според Уил ще е провал.
Ще му покажа, че четиримата можем да си прекараме страхотно.
Следваш съвета ми да не го притискаш.
- Вземи си от хапките и не ми се бъркай. - Добре.
С това ли ще ги посрещаш?
Здрасти!
- Как сте? - Добре дошли.
- Привет. - Радвам се да те видя.
- Заповядай. - Виж ти!
- Благодаря. - Моля.
Благодаря за поканата.
- Радвам се, че се събрахме. - Защо чак сега?
Живеем в друг град, а и тя все работи.
Ти също, Уилям.
- Права си. - И Чарли работи много, адвокат е.
И ти не си от мързеливите, скъпа.
- Всички сме работяги. - Така са зрелите хора.
Бачкат с омерзение.
- За теб не се отнася, бирата ти е страст. - Вярно си е.
- Безглутенова фокача? - Сега ли?
Защо не! Влизайте да пийнем.
- Хайде. - Ще ти налея вино.
Да наложим някои правила.
- В собствения ми дом? - Точно така.
Нито дума за предишните ми връзки и не се прави на мой хроникьор.
- Какво имаш предвид? - Лекцията, която дръпна за бирата.
- Лекция? - Много дълбокомислено, няма що.
Ще речеш, че знаеш всичко за мен.
И кътните ти зъби знам. Само "пингвинчето" не ми е ясно.
Харесваме пингвини, сладки са, това е всичко.
- И не се дръж гадно с нея. - Благодаря, че ми напомни.
- Понякога се налага. - Дума да няма.
Каква гощавка!
Значи с Уил сте били състуденти? Какъв беше той тогава?
Същият като сега.
В какъв смисъл?
Не знам, беше много отдавна.
Минало - заминало.
Не съм му хроникьор.
Прощавайте, момчета, няма да си говорим само за сватбата, но…
Нещо ново за каляската с белия жребец?
А Уил ще го играе рицар с бляскави доспехи ли?
Извинявай, за пръв път чувам за това.
Не е вярно. Обсъждахме го.
Сигурен съм, много ни е важно.
Държим да има каляска с кон, която да ни откара от церемонията.
И освен това…
хората да пускат гълъби, да хвърлят цветя
и да свирят на тромпети със знаменца като в приказката за Пепеляшка.
Пълна романтика. Със сигурност ти го казах право в очите.
Но понякога гледаш, без изобщо да слушаш.
- Явно. - Знаеш ли какво?
- Прав си. - Да.
Сега го осъзнавам. Това съм го пропуснала.
Много съжалявам, просто мислех за куп други неща.
Знаеш ли какво ми помага да не забравям в работата?
Не, сподели.
Записвам си.
Постоянно.
Ще си го запиша. Ще си запиша да си записвам.
Супер.
Умното си е умно.
- Благодаря. - Моля.
- Той направо ме уби! - Прегази те с каляската.
Не бих забравила нещо толкова кичозно.
Хубаво направи, че не се заяде.
- Ще си го запиша. - Това беше малко прекалено.
Каляска с кон, как ли пък не! Изобщо не е в стила на Уил.
Неведоми са желанията на сърцето.
То е ясно, че няма да сме семейни приятели и с Уил ще се отчуждим.
Успокоява ме мисълта, че тази вечер все някога ще свърши.
Разбрах, че отваряте нова верига.
Интересно е да наблюдавам отблизо как се развива "Джони 66".
Ще съм наясно, като отворя мой бар.
- Нова идея ли имаш? - Нещо такова.
Хубаво е Уил да има някаква цел, дори да не я преследва активно.
- Да, много помага. - Не го казах подигравателно.
Нищо обидно няма. Хубаво е да имаш цел, която не преследваш.
- Сега се е фокусирал върху "Ян 6". - Така е, да.
Ясно.
- Чух, че ще го правиш голфър. - Да, обучава се в клуба.
- Мейв иска да се научи да играе голф. - Да.
Но изобщо не е спортна натура, а екипировката е тежка.
Проходи чак на година и половина от чист мързел.
- Така беше. - Аз съм проходила на пет месеца.
- Какво? - Сериозно?
Да.
За пръв път чувам такова нещо.
Понеже не е вярно. Това е семейна легенда. Била проходила на пет месеца.
Не е легенда. Истина е.
Абсолютен факт. Проходила съм на пет месеца.
Аз пък съм изскочил от корема на майка ми на джет.
Шегувай се колкото щеш,
но аз съм се научила да карам кънки още на годинка.
Вашите обичат да разправят разни измислени градски легенди.
Недей да заблуждаваш хората, не е вярно.
У нас легендата е, че съм се напикавал до шестгодишен.
Не е вярно, но майка ми го твърди.
Това не е легенда. Легенда е Херкулес или смелата Ваяна.
Докато това са факти, мои постижения.
"Смелата Ваяна" е анимация. И не е вярно, иначе щеше да си в рекордите на Гинес.
"Най-рано проходило дете, каращо кънки." Не си, щом не си се похвалила.
- Като заговорихме за Гинес… - Да.
Лари, братът на дядо ми, е бил в Книгата на рекордите.
Имал папагал, който карал тротинетка.
Ти пък твърдиш, че надушваш хмела.
- Невъзможно е. - Напротив, това ми е работата, спец съм.
- Веднъж се състезавах с куче и победих. - Колко впечатляващо.
Кучетата имат отлично обоняние. Все едно на годинка да надбягаш гепард.
- А кънките за бебета по поръчка ли са? - Сега ще ти покажа.
Не се продават в магазинната мрежа. И парашути за бебета няма.
- Кънки за бебета от "Амазон". - Това е костюм за Хелоуин, наужким е.
Безглутеновите браунита от нахутено брашно са почти готови.
- Всъщност им е рано, още десет минутки. - Добре.
Много е забавно.
На шест е шофирала.
- Благодаря. - Бяхте много гостоприемни.
- Беше забавно. - Койот!
Не мърдайте!
Марш оттук!
- Благодаря, че дойдохте. - Страхотно си прекарахме.
- Беше много вкусно. - Супер.
- Да повторим някой път. - Ама разбира се!
- Карайте внимателно. - Чао.
- Всичко хубаво. - И на вас!
Чао!
Виж, не биваше да…
- Кажи ти, извинявай. - Не…
- Извинявай за тази вечер. - И ти извинявай.
Не знам защо се заинатих за прохождането.
И преди съм ти го споменавала, не очаквах да ми се опълчиш.
Не биваше, беше глупаво. Наистина съжалявам.
Не съм бил свидетел кога си проходила и си се научила да караш кънки.
Приятелството ти със Силвия явно ме плаши.
Когато си с нея, ставаш друг.
Знам, че не си й казал за каляската, не си падаш по такива неща.
- Сигурно затова прекалих. - Аз също, разиграх цяла сцена.
- Не биваше. - Дали да не изляза със Силвия утре вечер?
Преди да се прибера в Сан Диего.
Толкова ли държиш да я опознаеш?
Зависи. Ти държиш ли на нея?
Тя много ще се зарадва, ако я поканиш да излезете.
Знаеш ли, че карам уиндсърф от двегодишна?
Виж ти! А кога започна да катериш скали без обезопасяване?
- По-късно. Доста по-късно. - Невероятно.
Бъдещата ми жена е велика. Нямам думи.
- Момент. От германския офис. - Кажи им "хайл".
Гутен таг, Йохан 66.
Да.
- Здрасти. - Сигурно си разбрал.
- Джена ме покани на вечеря. - Да, знам.
- Да поговорим за снощи? - Може би трябва. Виж сега, обичам Джена.
Но тя не е като нас и когато сме заедно, различията лъсват.
- И ставам неуверен. - Да не четеш отнякъде?
Много харесвам Джена, изобщо не се притеснявай.
Признай си, че смяташ каляската за глупост.
Не е в мой стил, но щом на Джена й харесва, няма значение.
За мен има! Това е проблемът.
Първо Джей Ло, сега каляската… Покрай теб гледам Джена през твоите очи
и реагирам остро, което не ми се нрави.
Затова гледах да не се събирате.
Има ли някакви правила? Думи, които да не изричам?
Ще ми се развикаш ли, ако кажа, че обичаше пица в колежа?
Виж, сгреших, ти беше права.
Искам да сте приятелки, държа и на двете ви.
Освен това знаеш, че по-скоро си падах по калцоне.
Да се върнем на "ти беше права", претупахме го. Би ли повторил?
Приключихме с темата. Приятно прекарване довечера, чао.
Уил ми каза, че си била адвокат, нямах представа.
Да, завършила съм право, вярно е. Така се запознах с Чарли.
- А практикувала ли си? - Две години.
После родих няколко пъти и дотам.
- И до днес на жената се налага да избира. - За жалост.
Поставят ни невъзможни критерии, които няма как да покрием.
Да сме слаби, но не прекалено. Да сме шефове, но не твърде строги.
- Да не цитираш "Барби"? - Страхотен филм. Гледа ли го?
Цели осем пъти заради Мейв.
Хората го харесват.
- Страхотен е. - Наистина.
Благодаря, че ме покани.
Аз благодаря, че ме доведе в този ресторант.
Видях сладоледен салон наблизо, ако искаш да се развихрим.
Обичам да лудувам!
Онзи там е шефът на "Дел Тако".
Въобразява си, че е измислил буритото. Истински Кен.
Как мразя такива!
- Не искам да се засичаме. - Добре.
- Да отидем в тоалетната, ще те прикривам. - Благодаря.
Признавам, че отношенията ми с теб ме притесняваха.
Мен също. Много исках да си паснем.
С Уил се познавате открай време, а аз съм нова в живота му.
- Това няма значение. - Има, той те обича, супер си прекарвате.
Ти си забавна, умна, спонтанна, а и много красива жена.
Как да не ме хване страх?
Мен трябва да ме е страх, директорке.
Може би имаше и известна доза ревност.
Но вече осъзнах, че съм си въобразявала.
- Много ясно. - Ти си най-обикновена жена.
- Най-обикновената жена на света. - Да, не си нищо особено.
Какво?
Превод на субтитрите Боряна Богданова