PŪĶA NAMS
Mūsu vājākais jātnieks Airons Brakens pirmais kļūs par bruņinieku.
Esmu izveicīgs ar zobenu.
Tu maz spēj to pacelt?
Diezgan, lai slaktētu Blekvudus.
Braken!
Nolieciet robežakmeņus vietā!
Neesam tos aiztikuši.
Teiksi, ka tie paši pārcēlās?
Aizripoja tālāk, lai Brakenu govis var pieēsties Blekvudu zāli?
- Straujupes tiesa atzina... - Pie velna tiesu!
Un pie velna tevi! Šī ir mūsu zeme.
Šī ir Brakenu zeme.
- Zīdaiņu slepkava! - Ko tu teici?
Tava viltus karaliene Rinīra ir savējo slepkava.
Tavs tēvocis zvērēja uzticību Īgonam, jā?
Tad klausies:
Īgons Tārgārjens nav īsts karalis.
Un tu neesi īsts bruņinieks.
Abi esat gļēvi,
nožēlojami mīšļi!
Tev nepietiks dūšas.
Šis zemiskais nelietis apgāna brāļa kapu.
Viņu nedrīkst nosodīt par to, ka godāja zvērestu.
Bet tos, kas viņu sūtīja?
Oto Haitauers to nebūtu pieļāvis.
Virsroku guvuši karstgalvji.
Jaunekļi, kas nezina mēru,
grib sodīt, atriebties.
Drīz vairs neatcerēsies,
kāpēc šis karš izcēlās.
Tas ir skaidrs. Viņi piesavinājās manu troni.
Tā var uzskatīt.
Bet varbūt tas sākās, kad bērnam nogrieza galvu?
Vai kad Īmonds nonāvēja Lūku?
Vai kad Lūks izdūra Īmondam aci?
Drīz tam vairs nebūs nozīmes.
Saprātu nosmacē alkas slepkavot un dedzināt.
Varbūt ir izeja.
Alisenta Haitauera.
Alisentas pēdējie vārdi man bija, ka es būtu laba karaliene.
Tu zini, kas notika pēc tam.
Pēc tava tēva nāves viņa bija pie manis.
Viņa saprot, ka būs karš,
turklāt neaprakstāmi nežēlīgs.
Dievi visvairāk nicina karus starp radiniekiem.
Un visasiņainākais ir karš starp pūķiem.
Diez vai viņa to grib.
Viņa atsūtīja kraukli.
Negribu zināt, kas viņai sakāms. Viņas nodarījums...
Asinsizliešanu vēlas vīrieši, nevis viņa.
Viņa to pieļāva.
Tāpat kā tu pieļāvi maza zēna nonāvēšanu paša gultā?
Alisenta ir Karaļa ostā. Viņas dēls sēž manā tronī.
Ar to viss ir pateikts.
Viss kārtībā, labā roka?
Viņi gaida.
Cienkungs!
...šķiet, ir jaunumi...
Labu rītu, gaišība! Cienkungi!
Piedodiet, ka nokavēju.
Bija svarīgākas darīšanas?
Esat iecēlis Karaļsardzē jaunus bruņiniekus, gaišība.
- Kritušo vietā. - Pēdējais gan krita velti.
Arīkam bija uzticēts izbeigt Rinīras tīkojumus.
Viņam tas neizdevās.
- Tāpēc, ka plāns bija sasteigts. - Varbūt,
bet visi nevar slēpties pilīs un gaidīt karu.
Nu tas ir nenovēršams.
Nu tas ir sācies.
Brakenu nams ir uzbrucis Blekvudiem,
viltus pretendentes atbalstītājiem.
Semvels Blekvuds ir nogalināts.
Labi. Mūsu pirmā uzvara.
Lieli zaudējumi ir abām pusēm, gaišība.
Diez vai to var saukt par uzvaru.
Blekvudi un Brakeni naidojas simtiem gadu.
Šoreiz atkal atrada ieganstu
uzplēst senās brūces. Šis nav īsts karš.
Sauciet to, kā gribat.
Es saukšu par karu.
Pūķakmens darīs tāpat.
Jautājums, kā rīkosimies mēs.
Aizlaidīsim valdniekam Tūlijam kraukli.
Šie nami taču ir viņa vasaļi.
Lai savalda.
Grovers Tūlijs ir slābs, vecs muļķis, kurš pat savu metamo nevar savaldīt.
Atvainojiet, gaišība.
Jums ir labāks priekšlikums, Džesper?
Jūsu tēvocis ar lielu karapulku izgājis no Senpilsētas.
Un jūsu brāļa Dīrona pūķis drīz būs pieaudzis.
- Lai viņi savalda Upjzemes. - Diemžēl ceļā paies mēneši.
Mans brālis Džeisons pulcina armiju Rūdas klintīs.
Pēc pāris nedēļām varētu būt pie Blekvudiem.
Vai spēkus nevajadzētu apvienot un uzbrukt kopā?
Ak, Citadeles dižais militārais stratēģis!
Atgādiniet, kurš jūsu ķēdes posms simbolizē kara mākslu?
Lai no padomes būtu kāds labums, tajā jāatjauno kārtība.
Uzvaru karā izšķirs Upjzemes.
Un ceļš uz Upjzemēm ved caur Hārenholu.
Es došos turp ar mūsu vīriem,
kurus pats esmu apmācījis.
Vajadzēs laiku, lai sapulcinātu pietiekami lielus spēkus.
Jārīkojas strauji.
Es pārliecināšu Rinīras atbalstītājus pieslieties mums.
Apvienosimies un dosimies uz rietumiem.
Dabūšu mūsu pusē Brakenus, pakļaušu Upjzemes
un ieņemšu Hārenholu.
Jūs raujaties ceļā ar saujiņu vīru.
Jūs sakaus jau pie pirmā cietokšņa.
- Pārdrošs plāns. - Dievi mīl pārdrošos.
Sīru Arīku viņi nemīlēja.
Ko teiksiet jūs, karali?
Ņemsiet līdzi Īmondu un Vagāru?
Vagāra paliks šeit.
Sargās pilsētu.
Labi. Tad dodamies karā.
- Es ar Saulesliesmu arī došos. - Īgon!
- Gaišība. - Vajadzēs pūķi.
Es vēlos palikt nemanīts.
Ko darīsiet, ja sastapsieties ar vienu vai vairākiem Rinīras pūķiem?
Viņa ir nikna par Arīku.
Drīzāk izaicināsim viņu pūķi, ja dosimies ceļā ar savu.
Tieši tāpēc tev jāpaliek šeit, brāli.
Tu esi drosmīgs, bet mēs nedrīkstam tevi zaudēt.
Es spēju iedvest bailes.
Tu esot griezusies atpakaļ, lai brīdinātu mani.
Sākumā man neticēja.
Tu izglābi man dzīvību.
Un kāda tagad ir karalienes dzīvības cena?
Tu gribi atlīdzību.
Domāju, ka vēlēsieties man atlīdzināt.
- Ko tu par to gribi? - Vietu jūsu galmā.
Tu grasījies bēgt no Rietmalas.
Un jūs mani atbrīvojāt.
Bijāt augstsirdīga, lai gan varējāt arī nebūt.
Mani ir grūti pārsteigt.
Labi, tad dots pret dotu.
Es zinu, kā tiek vadīta Sarkanās pils saimniecība,
kā nāk un iet kalpi.
Jums šīs zināšanas ir vērtīgākas par zeltu.
Un kāds tev ir labums no manis?
Es gribu sodīt Haitauerus par pārestību
man un tiem, kas man kalpoja.
Es labi zinu, cik grūta ir Karaļa ostas mazļaužu dzīve.
Pār viņiem valdīsiet jūs vai uzurpators.
Un tikai viens līdz šim ir izrādījies žēlsirdīgs.
Cerams, tu nejauc žēlsirdību ar piekāpību.
Viņi vienmēr tā izturas?
Jūrgarainis, mana nelaiķa vīra pūķis,
pēdējā laikā kļuvis nemierīgs. Nezinām, kāpēc.
Varbūt jūtas vientuļš.
Rīna!
Gaišība!
Esmu nolēmusi sūtīt Džofreju pie savas māsīcas Džeines Arīnas.
Viņa apsolīja armiju apmaiņā pret pūķi.
Un to saņems.
Īgons un Viserīss arī dosies,
līdz atradīsim drošāku vietu.
Tairakss ir tikko izšķīlies.
- Un Vētras Padebess... - Tu brauksi līdzi.
Sarkano pili pārņēmušas jukas.
Naktī pie mums ieradās slepkava, un viņu pūķi arī ir tuvumā.
Tev jāved mazie tālāk. Varbūt uz Pentosu.
Tur nomira mana māte.
Tur ir daudz drošāk nekā Rietmalā.
Aizraksti princim Redžo. Ja viņš jūs pieņems, dodies turp.
Piedod, ka tev to uzveļu.
Smagi šķirties no puikām, nezinot, kad atkal viņus satikšu.
Bet tu zini, kas ar viņiem var notikt šeit.
Rīna!
Tu būsi viņiem mātes vietā.
Skolo, apmāci, sargā kā pūķis olas.
Un mana māsa?
- Bēlai jāpaliek. - Jo viņai ir pūķis.
Nesolu, ka tu būsi laimīga,
bet lūdzu, lai ziedojies labprātīgi.
Mūsu visu dēļ.
Jūsu gaišība!
Pūķis!
Stāt!
Bēdziet!
Es pārņemu Hārenholu.
Acīmredzot.
Es, sīrs Saimons Strongs, Hārenholas pārvaldnieks,
solu uzticību Rinīrai no Tārgārjenu nama,
pirmajai ar šādu vārdu.
Zvēru pie vecajiem dieviem un jaunajiem.
Vakariņās ir brieža gaļa ar lapu kāpostiem un zirņiem.
Jāņogu nav. Atvainojiet.
Briedis ir labi noturēts.
Žēl laist postā.
Esmu izdzīvojis daudzās kaujās.
Negribu izlaist garu no saindētiem zirņiem.
Jā, manas virējas zirņus neapdzied dziesmās. Bet saindēti?
Pūķu jātnieku tā var viegli nobendēt.
Atļaušos paskaidrot, ka uzņemam jūs labprāt.
Un jūsu valdnieks Larīss Strongs?
- Viņam ir vieta Īgona viltus galmā. - Larīss Kleinkājis nav mans valdnieks.
Viņš ir šīs pils un savas dzimtas lāsts.
Vai jums nešķiet dīvaini, ka viņa tēvs,
mans brāļadēls valdnieks Līonels sadega?
Viņa dēls arī.
Šeit, šajā mitrumā?
Pirmais ugunsgrēks, kopš Balerions iznīcināja Hārena Melnā dzimtu.
Mums pat vasarā ir grūti iekurt krāsnis.
Tā ka, nē, šeit Larīsa Stronga piekritēju nav, princi.
"Jūsu gaišība."
Piedodiet, es...
Tikai nodomāju, ka jūs kā karalienes vīrs...
Nu jūs redzat, cik bīstami ir pieņēmumi.
Nudien.
Jūsu gaišība!
Kas jūs atvedis uz mūsu Upjzemes nostūri?
Hārenhola ir Septiņu valstību lielākā pils.
Varbūt neesat to pamanījis.
Un tā nenoliedzami ir briesmīgā stāvoklī,
kopš jūsu priekštecis ar savu pūķi to gandrīz nosvilināja.
Tieši tāpēc mums tā jāatjauno.
Pat ja mums būtu nauda, pri...
Jūsu gaišība. Kālab gan?
Upjzemēs ir 40 000 karavīru - tik daudz kā nekur.
Visus var izvietot vienīgi Hārenholā.
Ņemiet vērā, ka liela daļa šo vīru
pašlaik iesaistīti karā.
Brakeni un Blekvudi jau sen neieredz viens otru.
- Kāpēc? - Redziet...
atbilde
ir pazudusi laiku griežos.
Grēks dzemdina grēku un tā tālāk.
Uzaiciniet savu valdnieku, un es pats
viņu pierunāšu nākt mūsu pusē.
Valdnieks Grovers Tūlijs esot stipri savārdzis.
Zaudējis runas spējas
un cieš no nesaturēšanas.
Piedodiet par atklātību. Viņa karogneši ir izlaidušies.
- Domā, ka var darīt, ko grib. - Es tik un tā runāšu ar viņu.
Ļaudīm jāklausa valdnieks,
slims vai vesels.
Varbūt kroņa pārstāvja
un pūķa klātbūtne
vedīs šejieniešus pie prāta.
Gaišība, drīkstu jautāt,
ja jums izdosies...
Kad jums izdosies, ko tad?
Mēs soļosim uz Karaļa ostu un atgūsim troni.
Troni?
Tas ir tāds liels, no zobeniem darināts krēsls.
Karognesēji, uz priekšu!
Zirgus uz priekšu!
Komandieri, jūsu karaspēks ir gatavs doties ceļā.
Labi, ka satikāmies kaut uz brīdi.
Sīr Kriston!
Iepazīstieties, mans brālis sīrs Gveins Haitauers.
Ieradās vakar vakarā no Senpilsētas.
Sīr Kriston!
Vai arī jāgodā jūs par karaļa labo roku?
Sīr Gvein! Laipni lūdzu Karaļa ostā.
Uzmundrinoši ierasties galmā pēc trijiem ceļā pavadītiem mēnešiem
un uzzināt, ka tēvam, kurš uzticīgi kalpojis trim karaļiem,
atņemts karaļa labās rokas amats.
Un atdots cilvēkam ar tik pieticīgiem radurakstiem.
Dievi devuši jums galvu reibinošu augšupeju.
Sīrs Gveins pieteicās pavadīt jūs kaujā.
- Mūsu pulks jau ir pilns. - Tad būs vēl pilnāks.
Ceļš būs grūts, sīr.
Ārkārtīgi priecāšos doties karā plecu pie pleca ar dornieti.
Māsa!
Bruņiniek, lai Septiņi dievi jūs vada
un pasargā no nāves valstības.
Gaišība, pateicos par lūgšanām.
Un izlūdzos jūsu labvēlību.
Ļaujiet jūsu komandierim doties kaujā
ar jūsu svētību sirdī.
Jūsu gaišība!
Joprojām nekā.
Ne vīru, ne zirgu, ne kuģu.
- Ne pūķu. - Labi.
Tad jāizmanto izdevība un jāapsteidz ienaidnieks.
Viņi ielauzās mūsu pilī, un tagad Upjzemes
pēc Degošo dzirnavu kaujas ir liesmās.
Kā princim Dīmonam sokas ar mūsu armiju?
No prinča Dīmona nav ne vēsts, gaišība.
Tad jāizmanto tās priekšrocības, kas mums ir.
Un kas tās būtu?
Pūķi. Lai visi dodas ceļā.
Pārlieciniet zaļo cietokšņus pieslieties mums.
- Nodedziniet tos, kas pretojas. - Nē.
Ja sāks cīnīties pūķi, mēs visi iesim bojā.
Bailes no tā ir spēcīgs ierocis. Zaļie secinās to pašu.
Zobens, kas stāv makstī, nav neko vērts.
Uzvaru gūst ar karaspēku, nevis ar pūķiem vien.
Zaļie to saprot.
Ieleja un Ziemeļi atsūtīs vīrus.
Dosim Dīmonam laiku.
Gaišība, jūs lieliski redzējāt, cik viegli ievainojama esat.
Princis Dīmons ir prom,
un Īgona piekritējus saniknojusi viņa dēla nāve.
Jūs esat tik neaizsargāta, kā nekad!
Varbūt jāsāk domāt par patveršanos drošā vietā.
Mēs tikmēr paliksim šeit par mānekli ienaidniekam.
Piedāvājat karot, kamēr manis nav klāt?
- Tikai drošības dēļ. - Tā būtu nodevība.
Labi, ka neturpinājāt šo nodomu.
Padomei derētu atcerēties,
ka karalienei galvā ir mana vectēva
Džihirīsa Samierinātāja kronis.
Viņš bija apdomīgs valdnieks.
Gudrākais no Tārgārjenu karaļiem, kurš valdīja ilgāk par visiem.
Pat par Īgonu Iekarotāju.
Nu, kā Pūķakmens tūļām gāja?
Rinīras padome ir ietiepīga. Viņai iet grūti.
Jācer, ka izturēs.
Bet baidos, ka viņai vajadzēs līdzās tevi.
Maize vēl ir silta.
Buljons arī ir. Es liku izvārīt.
Vairs neesmu nespējnieks.
Es atvadījos no Rīnas.
Vēlu viņai veiksmi.
Es labāk cīnītos simt kaujās, nekā dotos trimdā kopā ar zīdaiņiem.
Viens no viņiem ir tavs mantinieks.
Džofrejs...
Sešus gadus vecs zēns, kurš nav redzējis jūru.
Un tomēr...
Gan Rinīrai, gan dieviem labpatiktu,
ja par Driftmārkas mantinieci ieceltu Rīnu.
Rīna.
Paisumu pavēlnieks?
Tā meitene neko nezina ne par kuģiem, ne pūķiem.
Vai nu Rīna, vai Džofrejs.
Drīz abi vairs nedzirdēs ne kuģu čīkstēšanu, ne okeāna dārdus.
Tad cerēsim,
- ka laiks parādīs, kas jādara. - Bet ja laika vairs nav?
Karš ir sācies, Korlīs.
Ja ar tevi kas notiktu...
Tad jau labi, ka esmu pieredzējis jūrnieks.
Man ir daudz darba.
Korlīs...
Kaujas pūķi nevaru atlicināt, bet dodu līdzi to, ko varu.
Vētras Padebess un Tairakss ir mazi, bet izaugs.
Atgādini lēdijai Džeinei, ko viņa apsolīja,
un paskaidro, ka vajadzība ir steidzama.
Lai tev drošs ceļš, māsa!
Es būšu drošībā.
Auklēšu zīdaiņus tālu prom no briesmām.
Tu ļoti palīdzi. Varbūt vēl priecāsies, ka esi paglābusies no briesmām.
Neauklējies ar mani. Vismaz tu nepazemo mani.
Negribēju apvainot. Katrs dara to, ko var.
Domāju, ka tur ir mierinājums.
Tairakss un Vētras Padebess ir jauni un vārīgi.
Olas ir vēl trauslākas.
Bet, ja mūs šeit piemeklēs posts,
jūs būsiet mūsu nākotnes cerība.
Jūsu gaišība!
Mammīt!
Jā.
Karaliene!
Es skumstu par Džihirīsu.
Bet droši vien nevajadzētu.
Cilvēki mirst, īpaši mazi bērni.
Viņi ir tik maziņi, tāpēc dzīvība vieglāk izdziest.
Mātišķība iet roku rokā ar skumjām.
Tās neko nedod.
Tā briesmīgā procesija, kad mazļaudis blenza uz mani...
Noteikti domāja, ka man nepienākas lielākas tiesības skumt.
Viņi zaudē bērnus biežāk nekā augstdzimušas dāmas.
Svešinieks apmeklē visus,
karaļus un vienkāršos ļaudis.
Tev ir vienādas tiesības skumt.
Un tev?
Es Džihirīsu mīlēju, bet vairāk uztraucos par tevi.
- Helīna, es... - Es tev piedodu.
Ko?
Es teicu, ka piedodu tev.
Jums piestāv, gaišība.
Valīrijas tērauds. Maksā dārgāk nekā pils.
Tas pacels garu. Īgons Iekarotājs ir atdzimis!
Nevelciet garumā!
Jā, gaišība.
Ko jūs gribat?
Runā, ka karalis gatavojas lidot karā.
Kas jums par daļu?
Domāju, visi būtu ieguvēji,
ja ienaidnieks mūsu karali nenokautu
un neizbarotu viņa miesu zvēriem, un viņa galms neietu bojā.
Jūs nepiekrītat?
Cik smalkas bruņas!
Man deva Iekarotāja vārdu un kroni,
tāpēc došos karā viņa bruņās.
Lidošu pie sīra Kristona.
Atļaujiet pirms izlidošanas dot padomu.
Jūsu pilsētas ielās klīst dažādas baumas.
Piemēram, ka gaišība sūta karā savus spēkus,
un viņa drosme un saprāts aizlidojis tiem līdzi.
Un vēl, ka padome apvedusi viņa gaišību ap stūri
un pārliecinājusi doties karā kopā ar sīru Kristonu,
lai viņa prombūtnē varētu valdīt karaliene Alisenta
un princis Īmonds.
Nejēdzīgi, protams.
Kas izplata šādus melus?
Nav svarīgi.
Baumas dzīvo savu dzīvi.
Gluži kā nezāles.
Ja tās neizravē.
Tad izravējiet tās.
Cienkungs Larīs!
Mans tēvs teica, ka viņam nevajag Čukstu pārzini.
Man gan vajag.
Labprāt izmantošu jūsu prasmes.
Tas man ir liels gods, gaišība.
Vai pavadīt jūs uz Pūķubedri, gaišība?
Es domāju, ka lidošu citudien.
Visu apsverot, tas šķiet prātīgi.
Tad nāciet līdzi mums, karali!
Noliksim slīpi sīra Mārtina jauno ieroču nesēju.
Viņš vēl nav gulējis ar sievieti.
Jūs zvērējāt dzīvot šķīsti.
Protams, gaišība.
Jā, gaišība.
- Nu re! - Te nu viņš ir!
Nē. Nesaki, ka ej prom. Es tikko esmu atnācis.
Tu nedrīksti šeit nākt. Nekas, es viņai neteikšu.
Te nu viņš ir!
Kā tu te nokļuvi? Man ir kas labs.
- Ulf! Nāc, dēls! Nāc! - Tur, puiši.
Izrādījās, ka tā ir viņa māsa. Man neviens to neteica.
Sveiki! Paņem! Tu dabūsi savu mārciņu miesas, nebaidies.
Sēdies nost, draugs!
Es viņam daudz par tevi stāstīju.
- Puiši, man bija smaga diena. - Jā?
Nemaz negribas runāt.
Taču rīkles izskalošana varētu palīdzēt.
Veicīgi, mīļā! Dod šurp to krūku!
Ņem, dārgā, viens par krūku, viens tev. Laba meitene!
Viens otrs neprot priecāties.
Tas tev, dornieti.
Tu esi dornietis?
Jā, esmu.
šo Rietmalas daļu mans nams tā arī nepakļāva.
Bet runā, ka par mana vectēva nāvi sērojusi pat Dorne. Tā bija?
Kas bija tavs vectēvs?
Viņu sauca par Samierinātāju.
Karalis Džihirīss?
Tūkstoškārt atvainojos. Turpini, lūdzu!
Man nevajadzētu jums to stāstīt.
- Es varētu palikt bez galvas. - Tu esi Tārgārjens?
Esmu Belona Drosmīgā dēls.
Prinča Dīmona un nelaiķa karaļa Viserīsa brālis bastards.
Vienīgās patiesās karalienes Rinīras Tārgārjenas tēvocis.
Šajās dzīslās plūst pūķa asinis.
Jā, man par to varētu nocirst galvu.
Pūķa sēklai jāpiesargās,
ja apkārt nav vīru baltos apmetņos.
Tu nemaz neesi līdzīgs karalim Viserīsam.
Un princim Dīmonam.
- Kā tu zini, kā viņi izskatās? - Viņš saka taisnību.
Tas taču ir redzams.
Pēc matiem.
Es esmu viņu pusbrālis, mūjābeļi.
Zināt, kam vēl nav balti mati?
Dzelzs troņa patiesajam mantiniekam, manam brāļadēlam Džasirīsam Velarionam.
Atnācis tavs otrs brāļadēls.
- Slava karalim! - Slava karalim!
Dzērienus visiem! Uz kroņa rēķina.
Uz kroņa rēķina.
Apsēdies! Sēdies!
- Sēdēt! - Dzer vīnu, puika!
- Aiziet, puis! - Dzer, ruksīt!
- Jaunekli! - Šī ir tava nakts. Tava!
Vēl! Aiziet! Vēl!
Vai stāstīju, ka nācu šurp jaunībā?
Vienmuļa, bet gana laba vieta, kur nokniebties.
Es pazīstu īsto skolotāju, puis.
Nē.
Viņa ir to vērta.
Lai dievi apžēlojas!
- Jūs! - Viņu sauc
Silvija, Selsija vai kaut kā tā. Kaut kā tā.
Īmonds Nežēlīgais!
Pieaudzis,
bet vēl guļ ar savu pirmo sievieti.
Cik mīļi.
Vai ņēmi viņu priekšā pa suņu modei?
Redzat? Es nepārspīlēju.
Kundze ir tik veikla, ka mans brālis neguļ ne ar vienu citu.
Bet tavam ieroču nesējam nepaveicās.
Kā redzi, viņa pašlaik ir ļoti aizņemta.
Tavs ieroču nesējs var viņu ņemt.
Visas ielasmeitas ir vienādas.
RINĪRA, ES RAKSTU...
Sīr Gvein!
Stāt!
Sīr Gvein, mūsu pulks apmetās tur.
Uz aukstās, cietās zemes.
Tāpēc mēs dodamies uz "Vērsi".
Tā ir izslavēta iebraucamā vieta.
Tikai pāris jūdžu tālāk.
Mēs dosimies tālāk mazā gaismiņā.
Māsasdēls man neliegtu pārlaist nakti ērtībās.
Lai remdētu jūsu raizes, Kol,
apsolu, ka mazā gaismiņā būsim klāt.
Bet, ja vīns būs gards, varbūt mazliet vēlāk.
- Esam neaizsargāti. - Ko?
Kol?
Uz mežu!
Jūs esat vērīgs, sīr Kriston.
Esmu jūsu parādnieks.
Viņi zina, ka esam ceļā. Mūs medīs.
Jāpaliek zem kokiem un tumsas aizsegā jādodas tālāk.
Par iebraucamo vietu nedomājiet.
Sīrs Kristons Kols.
Ar pusduci bruņinieku.
Varbūt lielākas armijas izlūki.
Kraukļi to apstiprina.
Farings ziņo, ka lielāks karaspēks virzās uz ziemeļaustrumiem,
uz Rosbijas pusi.
Vai tu tiešām no tik liela augstuma saskatīji Kolu?
Es nelidoju augstu.
Jūs aizliedzāt izaicināt. Es paklausīju. Gandrīz.
Jūsu gaišība!
Mēs pateicamies lēdijai Bēlai par vērību.
Bet vairs nedrīkst vilcināties. Ir jārīkojas.
Gaišība, es piekrītu.
Lūdzu atļauju atgriezties Laktā nocietināt savas zemes.
Neraizējieties, Saimon. Viņi dosies uz Hārenholu.
Jāuztraucas būtu princim Dīmonam.
Princim Dīmonam ir Karakss.
Kols gribēs papildināt karaspēku, un varbūt viņam ir savs pūķis.
Tāpēc jārīkojas tagad, gaišība.
Laidiet vaļā pūķus. Sadedziniet Kolu.
Es jūsu viedokli uzklausīju.
Un apsvēršu to.
Tu vienmēr nāc un ej, kā tīk, vai ne?
Un man pēc tam jāuzkopj.
Tu nomirsi šeit.
...nevis galvaspilsētā.
Mans jaunākais brālis Īmonds trīs gadu vecumā
stāvēja sardzē kopā ar karavīriem.
Tēvs aizsūtīja viņu uz Citadeli.
Paldies, Elinda.
Gaišība!
Ko tu zini par Alisentas Haitaueras gaitām?
Saņemsiet viņu gūstā?
Vai uzreiz nogalināsiet?
Es pati gribu ar viņu runāt.
Nogalināt būtu vieglāk.
Ja karu var novērst, tad man tas jādara.
Iespējams, viņa domā tāpat.
Viņa atsūtīja kraukli. Pauž nožēlu.
Varu slepus nogādāt ziņu.
Viņa nepiekritīs. Domās, ka tā ir viltība.
Es domātu tāpat.
Mums jātiekas aci pret aci.
Viņa ir karaliene atraitne.
Neskaitāmas acis uzmana katru viņas soli.
Varbūt vienīgi...
- Tas ir bīstami. - Runā!
Līcī ir daudz zvejnieku laivu.
Tās apgādā pilsētu. Dīmonu neviens neaizkavēja.
- Bet, ja mani pazīs... - Jūs varbūt neticēsiet,
bet retais pievērš uzmanību sievietei, kas nav ģērbusies kā karaliene
un necenšas pievilināt vīriešus.
Tad man tikai jātiek līdz Sarkanajai pilij un jāpiezvana pie durvīm?
Vai arī jārāpjas pa sienu līdz viņas logam?
Ir tikai viena vieta, ko Alisenta apmeklē
ārpus pils...
un kur jūs varētu sastapt viņu vienu.
Gaidiet!
Atver maisus!
- Stāt! Pārmeklēt ratus! - Izkratīsim visus maisus.
- Iedod zobenu! - Paturi! Aši!
Ko jums te vajag?
Ved cauri! Ved cauri!
- Nē. Nē. - Ko...
- Man ar tevi jārunā.
Kas būs, ja kliegšu?
Tavi sargi mani atradīs. Sagūstīs vai nonāvēs.
Bet es jau būšu nogalinājusi tevi.
Un pēc tam?
Nelāgi iesāku sarunu.
Mēs kopā skatījāmies turnīru todien, kad piedzima mans brālis.
Mēs jau tad zinājām,
ka cīņai sagatavoti vīri raujas cīnīties.
Viņi alkst asiņu un slavas.
Bet tu, es...
Zinu, ka tev nav šādas vēlēšanās.
Es runāju ar Rinīsu.
Viņa sajutusi, ka tu arī gribi novērst ļaunāko.
Tad tu esi atnākusi padoties?
Esmu atnākusi pārliecināties, vai vēl nav panākams miers.
Mani pūķi ir nemierīgi. Jūt, ka tuvojas cīņa.
- Bet, ja mēs vienotos... - Vienošanās vairs nav iespējama.
Tev nav armijas. Sabiedrotie novēršas, uzzinājuši par tavu izvirtību.
Tavas rokas mirkst neiedomājama nozieguma asinīs...
To nepavēlēju es.
Domā, ko gribi.
Es arī esmu māte, un tev jāatbild par mana dēla nāvi.
- Es nosodu tādu rīcību. - Nu protams.
Bet piesavinājies to, kas ir mans.
Vai esi kritusi tik zemu,
ka sūtīsi tūkstošiem ļaužu postā un nāvē,
- lai tikai tavs nevarīgais dēls... - Tavs tēvs pārdomāja.
Tā apgalvo tu un tā visiem pasludināja tavs tēvs.
Es tonakt biju pie karaļa.
Dažas stundas pirms tam viņš bija apstiprinājis manas tiesības.
Tiesības, no kurām viņš neatkāpās
kopš manas mātes nāves.
Un tomēr tu apgalvo, ka viņš piepeši pārdomāja.
Jā.
Tu melo.
Nē, Rinīra.
Tēvs mīlēja mani, Alisenta.
Un domāju, ka mīlēja arī tevi.
Vai tu beigās viņu nodevi?
Kad tev radās šis nodoms? Vai tu tik ļoti kāroji...
Viņš pārdomāja, Rinīra. Viņš pārdomāja.
Zvēru tev pie savas mātes piemiņas.
Esmu bijusi ļauna, bet mele - nekad.
Es visiem teicu,
ka tu būtu laba karaliene.
Domā, es spētu tevi tā nodot?
Ko viņš beigās teica?
Vai sauca mani vārdā?
Viņš bija vārgs.
Brīžiem bija grūti saprast.
Bet viņš izrunāja Īgona vārdu.
Sauca viņu par apsolīto princi, kas apvienos valsti.
- Ko? - Es arī vēlos mieru, bet, ja tas...
Vai tieši tā teica mans tēvs? "Apsolītais princis"?
Tiešām?
Jā.
Viņš tev stāstīja par "Dziesmu par ledu un uguni"?
Tā ir sena leģenda.
Par Īgonu Iekarotāju.
Iekarotājs.
- Ej, kamēr neesi pamanīta. - Tas ir misēklis.
- Misēkļa nav. - Lūdzu.
Tu vari to novērst, Alisenta.
Briest briesmīgs karš.
Pat uzvara būs tik asiņaina, ka izskatīsies kā sakāve.
- Neļauj lepnībai aizmiglot... - Nekāda misēkļa nav.
Mans tēvs ir pametis galmu.
Kols ved karaspēku. Īmonds...
Tu zini, kāds ir Īmonds.
Par vēlu, Rinīra.
Alisenta...
Subtitrus tulkoja: Dace Andžāne