Дуже смачно.
Ні. Чесно.
Невілле, але ж не кожен зупинився б, щоб допомогти собаці.
- Це чудово. - О боже.
- Доні, все було дуже смачно. - Так. Прекрасний вечір.
Ще раз дякуємо вам.
Завтра порибалимо?
Залюбки. Ти, певно, чудовий рибалка.
Чи є щось, чого ти не вмієш, Невілле?
Чуєш, Доні, це навмисна гра слів: чіпляй його на гачок.
- Ну все, треба їхати. - Добре.
- Ходімо. - Бувайте. І дякую.
На добраніч.
Дякую, що почастувала моїх друзів.
Було неважко. Мені подобаються твої друзі.
Вони й Невіллу подобалися.
Але бути наодинці з Доні йому подобалося ще більше.
Гей.
Ага, саме так.
Ось і магія.
Вибачте, я відчував, що це має статись,
і доклав для цього чимало зусиль за вечір.
Хотів бачити результат.
Пишаюся вами обома. І тепер насправжки йду.
Не стримуйтесь, але будьте добрі одне до одного.
Забагато не думайте.
І тримайте зоровий контакт. Або ні. Пограйтеся. Насолоджуйтесь.
Не збагну, чого вона так довго тягла.
- Він же красень. - Ага, янгольське личко.
І чому ж нарешті це сталося?
Бо ти не просив.
Та я ніколи не просив.
Може, вголос і не просив.
Вітаю, Місіс Мартін.
Можна з нею поговорити?
Йа-Йа.
Вона прийшла.
Ґрейсі ніколи особливо не любила місіс Мартін.
А оскільки в домі не було ні виноградинки,
Дріґз поділяв ці почуття.
Як ти мене знайшла?
У тебе чотири подруги, і лише тут перед будинком стоїть скутер.
Уранці я його відвезу назад. Чи, може, ти це зробиш?
Не можу.
Я їду звідси.
Зараз вирушаю в аеропорт.
Якщо доведеться, там і заночую,
а вранці сяду на перший літак.
Не будь така вперта, лети зі мною.
Я тепер маю реальні гроші, зможу піклуватися про нас обох.
Останній шанс, Йа-Йа.
Бери сумку, і їдьмо.
Ох, хороша моя.
Цей острів тебе не відпустить.
Ти зіткала прокляття для юного Невілла,
бурю, що всіх зібрала докупи. І вона насувається.
Я сподівалася повернути тебе на шлях.
Але, мабуть, я... недостатньо сильна.
Та я молюся, щоб ти знайшла того, кого слухатимеш.
Я більше нікого не слухаю, крім себе.
Ти така ж уперта, як і я.
І хто в цьому винний?
Обніми мене міцно. Ми прощаємося.
Можливо. Але я щиро надіюся, що ні.
Не плач.
Я надішлю тобі листівку.
ПОГАНА МАВПА
Важко повірити, що буде буря.
Зараз так гарно. На голову не налазить, так?
Так.
Я дуже щасливий.
Частково тому, що ми посадимо Ніка та Ів,
а частково – бо я з тобою.
- Ти теж? - Мабуть.
«Мабуть»?
Розо, тобі важко визнавати, що ти щаслива?
Це взагалі не ознака слабкості.
Якраз навпаки.
Бачила колись лева, що наївся й розвалився в траві?
Він нажерся. Він щасливий. Він товстий. І йому похрін, хто знає.
Тому якщо захочеш сказати леву, що він слабкий,
попередь мене, перш ніж таке утнути,
щоб я встиг добігти до джипа.
Я серйозно. Леви приймають образи дуже близько до серця.
Вони не розуміють, що ти кажеш, але чуйно сприймають тон.
А ти багато знаєш про левів.
Бо я й сам лев.
Ясно, що ти обпеклася
з тим хлопцем з філармонії, який забіг у туалет,
але треба, щоб ти відкрилася.
- Серйозно. Бо заробиш собі виразку. - Гаразд.
Останнім часом я думаю, що хоч як це називай –
- оце, що між нами... - Так.
...може, це по-справжньому?
Молодець.
Приємно, правда?
На жаль, я все сприймаю інакше.
Але для тебе...
- Не будь таким козлом. - Хай там як,
для тебе це важливий крок.
Чуєш? Він погоджується. Дякую, сер.
Треба звалити з Маямі.
Почати все спочатку.
- На Кіс непогано. - Ага, непогано.
От тільки мені ніде жити.
Це мене не обходить,
але ти мій друг, тому візьми до уваги.
Згадай, що стається з жінками, які в мене закохуються.
Буває, вони й за ґрати сідають.
Божевілля якесь.
Том-Ас!
Його звали Томас, але він вирішив її не виправляти.
Дуже яскраве сонце.
Можеш підсунути сюди оту парасолю?
Я спробувала, але вона дуже важка.
Томас не міг цього знати, але погодившись зробити невелику послугу,
він запустив низку подій,
що зрештою призведуть до розірвання його шлюбу.
Який же ти бубочка.
Потім поговоримо.
- Чорт. - Що таке?
Вони хочуть летіти в Маямі сьогодні, поки не почався ураган.
І щоб я летіла з ними.
- Тільки не панікуй. - Я трохи панікую.
Та я відчуваю, що ти панікуєш, тому й кажу те, що кажу.
Насправді це дуже добре.
Ти просто полетиш з ними.
А щойно ви сядете,
в цю історію ввірвуться федерали, зрозуміла?
Так.
Відчуваєш, яка енергія вирує? По-моєму, треба цілуватися.
- Добре. - Добре?
Цілуймося.
НАШЕЛІН СВЕЙН
Йа-Йа хотіла знайти втіху,
тому пішла до єдиної людини, яку Ґрейсі точно послухала б.
Як жаль, що ти не з нами, Нашелін.
Ґрейсі не завадила б твоя допомога.
Дріґз?
Гей.
Ось де ти.
Привіт.
Раніше це була Невіллова мавпа.
Невілл за ним сумує?
Він про це не каже, але сумує.
Якби він собі в цьому зізнався, Дріґз би точно до нього вернувся.
Ти голодний, малий?
Ходімо шукати виноград.
Оте дерево позаду сердиться.
Це правда.
На цьому острові коїться багато такого,
що дуже не подобається цьому старому дереву.
- Як тебе звати? - Лулу.
Ти часто таке відчуваєш?
Це тому, що в тобі є магія.
Більшість людей не вірить у магію.
Вірить.
Просто називає її інакше.
Хтось називає її релігією.
Хтось бачить магію у воді,
у деревах, в енергії всього живого.
Воно все справжнє.
Одного дня...
я тебе навчу.
Скажи своєму другові Невіллу, що Дріґз теж за ним сумує.
Справді?
Так, але він теж не може в цьому зізнатися.
Вони з ним дуже-дуже вперті.
Бувай, Лулу.
Очікується, що ураган сягне Багам сьогодні ввечері,
але на півдні Флориди буде спокійно до середини тижня.
До зустрічі. З вами була Ураганна Мел з останніми новинами про ураган Мел.
Я б познайомилася з твоєю сестрою.
Не на камеру вона геть інша.
Цікава й весела, просто інакша, ніж тут.
Я їй це передам.
Нев, я про це пожалкую.
О чорт. Через пів години треба бути в них і вже летіти.
Я взуюсь і підвезу тебе.
- Добре. - Чудово.
Візьми з собою.
Старий, але Невілл каже, що робочий, а нащо йому брехати?
О ні, дякую.
Ти ж ніби казала, що трохи стріляла.
- Так. Та не хочу... - Ясно.
То покажи, як ти його тримаєш.
Ну. Зроби мені приємне.
- Так, непогано. - Бачиш?
Тільки не торкайся гачка, якщо не готова стріляти.
У реальній ситуації смикнеться рука, і бах – підстрелиш пса.
Навіть якщо бездомного – прикро.
А якщо тримаєш пальця не на гачку, а отут, то...
Не хочу. Дякую.
- Добре. Упевнена? - Я його не братиму.
Невілл дуже хоче, щоб ти його взяла. Хай би був, про всяк випадок.
Я такого не казав. Це ти сказав принести для Рози.
Серйозно? І це після того, що я зробив для тебе й Доні?
Пізніше я проведу урок на тему «Як не кидати друзів під поїзд».
Приходь послухати.
Мені приємно, що ти за мене переживаєш.
Готова?
Так, можемо їхати.
Ну все.
Дякую за все. І удачі з ураганом.
Скоро побачимося, так?
- Добре. - Гей.
Сказати, що в цьому найважче?
Що ти не зможеш усе контролювати?
Майже. Що ти летиш приватним літаком.
А в мене й квитка
- звідси нема. - Он як.
- Усе, готова. - Ага.
Я з тобою не розмовляю.
Я переживу.
По-твоєму, Ендрю й ця Роза справді підходять одне одному?
Так. Ніби чудова пара.
А вона для нього краща, ніж я?
Важко сказати.
З одного боку, вона ніби дуже розумна й незалежна.
А з другого, ти – у федеральній в'язниці.
Я захоплююсь, що ти придумала, як усе-таки понести відповідальність.
Дякую, агенте Расселл.
Але при цьому вісім років – усе-таки забагато.
Кілька місяців, тижнів шість – по-моєму, справедливіше.
Перекажеш?
Ні.
- Охорона! - Так.
- Мем. - Дякую.
Десять баксів, якщо вгадаєте, що було далі.
Ясно.
Том-Ас, яка гарна машина.
- Це мені тато подарував. - Справді?
Як чудово.
І отак просто
Бонні повернулася до життя, в якому бігла поперед бурі.
На островах
наближення урагану відчуваєш задовго до того, як його стає видно.
Зранку Ґрейсі не змогла полетіти ні першим, ні другим рейсом,
але домовившись, щоб її пустили на третій,
нарешті могла трохи відпочити.
НІКОЛЛС, АЕРОПОРТ
У сні вона була серед хмар і ринула геть з Андроса.
Мем.
Господи, жінко!
Боже, а ніж для чого?
Для незнайомців, які мене торкаються.
Тут не можна лишатися. Ви повинні піти.
Я чекаю свій рейс.
Сьогодні вже нема рейсів. Усі скасували.
Буде буря.
У шумі вітру їй майже чувся голос Йа-Йа.
Цей острів тебе не відпустить.
- Отак. - Добре.
- Дякую за допомогу. - Будь ласка.
Я переконаний, що себе треба нагороджувати,
коли робиш щось добре для інших.
І як ми себе нагородимо?
Дай мені секунду.
Побачимо.
Усе нормально?
Ніби послання від богів.
Так. Іди порибаль чи що.
- Будьмо! - Будьмо!
Будьмо, Тіллі.
Люблю собачок.
Я одержима цією собакою.
Я реально хочу, щоб можна було
вставити мозок Тіллі в голову мого чоловіка,
бо їй завжди хочеться купати мене в любові
й вилизувати з голови до ніг.
Може, пора летіти, щоб устигнути до бурі?
От-от полетимо.
Розкажи про себе.
Є у твоєму житті чоловік?
Власне, так. Є.
Оце я розумію.
Як його звати?
Джордан Флітерсон.
Ага. Він продає такі штуки, які чіпляються на кран,
щоб вода з океану була придатна для миття посуду.
Кльова робота.
Ого. Глянь, які хмари.
Ми зможемо вилетіти?
А який він із себе?
Він симпатичний? Він точно симпатичний.
Бо ти он яка: самі цицьки.
Думаєш, Джордан розсердиться?
Розсердиться?
Чому?
Бо ти тусила з цим височенним придурком.
А знаєш? Мабуть, пора вирушати.
Сонечко.
Ми ж з тобою знаємо, що нікуди ти не підеш.
Хіба що нахер.
- Сама йди на хер. - Еґґі!
Бл***.
Нев, буде класно.
Прямо перед бурею завжди клює найкраще.
Точно. Я тільки візьму сандвічів на потім.
Будь ласка, два грильовані з групером і дві кави.
Кава й риба.
Одне з моїх улюблених поєднань.
Я її знаю.
Я теж.
Загадкова дівчино.
Добрий день.
Ви що, дружите?
Недавно.
Але іноді недавні друзі не гірші за давніх.
З давніми друзями завжди якось...
«Привіт, Боб. Як коліно, ще болить?»
Чи «Привіт, Боб. Як жінка? Так само пиляє?», чи...
Щось у Боба сумне життя.
За Боба не турбуйся. Він багатий.
А з новими друзями можна почати спочатку.
Можна бути кимось узагалі несправжнім.
Я наведу приклад.
Мій друг Невілл думає, що я люблю фільми про супергероїв.
- А не любиш? - Ні.
А «Людину-павука»?
- Тим більше. - «Тора»?
Заздрю його шевелюрі.
«Доктор Стрейндж»?
Я вже сумую за другом Бобом і його грошима.
Жартую.
Чесне слово, я сказав, що люблю фільми про супергероїв лише тому,
що ти їх любиш.
Ти ба, які ви. Нерозлийвода.
Можна сісти з вами?
Вас ніхто не спиняє.
Я не бачив вас у такому одязі.
Ви так привітніша.
А що кажуть про зовнішність?
Вона буває оманлива.
- Я знаю. - Вибач.
То ти закохався?
- Як ви знаєте? - Вона чаклунка.
Я не чаклунка.
Ти чоловік. У тебе все написано на лиці.
Вона діло каже.
Ти прямо сяєш.
А він хто? Твій охоронець?
Старуватий.
Ох. Ці слова можна було трохи підсолодити.
Дід засумував.
Таке з кожним може статися.
Але сьогодні я був неготовий.
Приводь кого хочеш, гроші я тобі не віддам.
Я й не хочу.
Прокляття подіяло.
На забудовника чекає багато неприємностей.
Щось я не впевнена.
Про що ви?
З ним зараз моя подруга.
- Я достатньо сказала. - Ні-ні, загадкова дівчино.
Ви... Прошу.
Давайте без цих фокусів зі зникненням.
Вона іноді просто зникає.
- Бо чаклунка. - Я не чаклунка.
Просто швидко ходжу.
Мені пофіг, чи ви чаклунка, чи у вас просто розвинена інтуїція.
Використайте те, що вам допомагає,
і зрозумійте, що я кажу правду.
Якщо з моєю подругою Розою щось може статись
і ви зараз мені про це не скажете...
ви за це заплатите.
Вони знають про вашу подругу.
Це сказала близька людина.
Що вона не та, за кого себе видає.
Дякую. Я їду до них.
Якщо не повернуся через годину, дзвони Рохеліо, зрозумів?
Бери мій велосипед.
Ага.
Ви вже не така страшна.
А я ніколи й не хотіла такою бути.
Можна я відповім і скажу, що я в порядку?
Ні, бо ти не в порядку.
Він її шукає. Будьте готові.
Привіт, санітарний коп.
Привіт, Ніколасе. Як справи?
- Де Роза? - Тут її нема.
Ну, це не відповідь.
- А мені насрати. - Як грубо.
Не треба грубіянити. Можемо поговорити як джентльмени.
Добре.
Я чемно попрошу тебе негайно сісти,
інакше будемо з'ясовувати, що краще: дрючок
чи «Ітака» 12-го калібру.
Добре.
З Розою все добре?
А якщо ні?
Що ти вдієш? Твій привид мені являтиметься, щоб мучити?
Нік, ні! Ні, не стріляй в нього тут.
А от і господиня.
- Ів, радий тебе бачити. - Чому не стріляти?
Хочеш найгірший секс у житті?
Застрель його на нашому ліжку.
Мою кров важче відмити, ніж кров пересічної людини,
кажу з реального досвіду.
Заткнися нахрін.
Залюбки.
Добре.
Вставай.
Ага.
Кохаю тебе. Дякую, котику.
Єнсі знав, що мав близько хвилини на придумування плану.
Поки що план полягав у тому, щоб бути застреленим надворі.
На щастя, в цю мить план пробіг прямо перед ним.
- Тіллі... - Навіть не думай.
Навіть не думай.
- Ні. Нічого їй не роби. - Це не від мене залежить.
Це помпова рушниця, Нік.
Багато шуму, сильний розкид.
Одна кулька шроту назавжди змінить життя цієї тварини.
Може, вона й виживе, але довіра між вами вже не вернеться.
Я ризикну.
Ні. Не смій.
- Відійди, Ів. - Нік, вона – найбільша любов мого життя.
- Ніфіга собі. - Відійди нахрін, Ів.
Собака їй дорожча за тебе.
Знаєте, що в цьому всьому найбільш кінчене?
Твоя дочка Кейтлін попросила поклястися...
Вона сказала: «Єнсі, зроби так, щоб з ним нічого не сталося».
- Заткнися. - Чомусь
вона й досі в тебе вірить.
- Заткнися! - Вона так сказала?
Тільки не це й не зараз.
Господи, Нік.
Довго ти ще дозволятимеш міс Конгеніальності помикати тобою?
- Ти й пісяєш сидячи? - Усе!
Убивай обох, а завтра купиш мені цуцика.
Нік, твоя дочка хоче, щоб ти був у її житті.
Як ти, в хріна, докотився аж сюди?
Не знаю.
Нік, чого ти чекаєш, довбаний ти ідіот? Убий його, Нік!
Ну! Стріляй, ти...
- Дай цю срану рушницю... - Тікай!
...дай сюди, гівнюк!
Ні!
Чорт. У тебе зі спини стирчить вудка.
Ти як?
Дякую. Решти не треба.
Дуже дякую.
Хочеш убитися спиртним?
Є й швидші способи.
І дешевші.
Я просто собі сиджу.
Я тебе знаю.
Чула, як ти казала, що твої чари несправжні.
Справжні.
Якби спитати Ґрейсі чому, вона навряд чи змогла б відповісти,
але щось усадило її на той табурет.
Я знаю, чому я тут, але що тут робиш ти?
Чекаю, поки мине ураган, щоб полетіти з острова.
Проведи мене додому.
І от знову: потяг, який вона не могла пояснити.
- Де Роза, чорт забирай? - Я обдзвонив усіх знайомих.
- Її ніхто не бачив. - Прокляття.
Не треба було її відпускати. Хрін мене знає, що я думав.
О боже. Що сталося?
Ох, сонечко.
Там був такий величезний, гарний, страшний чоловік.
Чого це він гарний?
- Еґґ? - Так.
Запхнув мене в машину, відвіз у лайняний будівельний вагончик,
і ми там просто сиділи.
Він і слова не сказав.
Потім нарешті розповів, що я – для підстраховки,
поки не приберуть мого бойфренда.
Я його питаю: «Ти мене вб'єш?»
А він відповідає...
Я лише найманий працівник.
Роблю, що мені кажуть.
А я кажу: «Я добра людина».
Це ні на що не впливає.
Я починаю панікувати.
А коли панікую, то їм.
А ще вона їсть, навіть коли не панікує.
Я питаю: «Можна взяти в сумці протеїновий батончик?»
Дай мені половину.
І я бачу пушку, що ти поклав.
Придурок. Я ж казала, що не треба.
Тепер ти через це будеш сердитися?
Буду.
Знайомий ствол.
Не підходь.
Не треба.
Слухай, я просто втечу, добре?
Я не стрілятиму, лише...
Чорт! О боже! Вибач.
Вибач.
- Словом, я його підстрелила. - Що?
- Підстрелила? - Навмисно.
А не випадково, як він казав.
Авжеж, так усе й було.
Вважай це моїм щирим вибаченням за те, що підклав тобі в сумочку зброю.
- Вибачення прийнято. - Це сарказм.
Віддай, будь ласка.
Я його кинула в струмок, коли тікала.
Це я винний.
Напевно, треба було сказати, що після пострілу
зброю не викидають у струмок, бо її можна використати не один раз.
Її можна використати і вдруге, і втретє.
- Тікайте з острова. - Справді.
Ми з Доні можемо сховатись, але ви дуже помітні.
Пушки в нас нема, а місцева поліція їсть у них з рук.
Я хочу летіти звідси. Негайно.
Аеропорти закрилися через ураган.
Придумав. Підвезеш нас?
Річ не в тому, що ти не віриш у магію.
Ти віриш.
Просто ти не віриш у себе.
Ти така ж, як усі в моєму житті.
Йа-Йа, люди, що приходять до мене з грошима.
Вони кажуть, що я особлива.
Я не особлива.
Ну не знаю.
Знаєш, скільки я всього накоїла?
Може, я й особлива, але не по-доброму.
Ти набагато сильніша, ніж думаєш.
Якби ж це була правда.
Це могила моєї мами.
Навряд чи вона б тепер мною пишалася.
Вона, мабуть, почувається винною, що так рано тебе покинула.
Але знай...
Я завжди тобою дуже пишаюся.
Я...
Я тут!
Я повернулася.
Знеболювальне діє?
Ні, біль навіть сильніший, ніж коли відрізали руку.
Витягни її!
Не можу, дуже гидко.
Ти ж колись витягала мені скабку з ноги.
- Це те саме. - Це не те саме!
- Уяви, що це велика скабка... - Добре.
...і витягни!
О боже. Здається, усе не так і погано.
О боже.
Усе херово.
Дарма ти не дала мені вбити того мудака тут.
Дай ще знеболювальне.
Нікі, в нас більше нема.
Знайди. І лікаря теж.
На цьому острові
я цього не можу, котику!
Я не знаю, що робити!
Будь ласка...
Хоч раз подбай, бл***, про мене.
Добре.
Я розберуся, котику.
І тебе треба було пристрелити, гівно мале.
ФРІТЕРИ ВІД АНДРЕ
Ось він.
Привіт, друже.
О, привіт. Угадайте що.
Хтось забрав нашу фотку.
Андре нічого не знає,
але він завжди трохи лукавить...
Твій літак готовий летіти?
Для вас? Аякже.
Але я повинен спершу
спитати в босів.
- Зараз подзвоню. - Одну секунду.
Насправді я детектив Ендрю Єнсі, а це доктор Роза «Кампенсіно».
Дуже важко вимовляти це прізвище,
навіть якщо ви давно знайомі.
Нам дуже треба звалити звідси.
Я б радо допоміг, та я не можу отак...
Я поясню, в чому тут заковика.
Твої боси – убивці.
З виразу твого обличчя я бачу, що ти цього не знав.
Але ти, напевно, знаєш,
що летіти звідси в округ Монро, не проходячи митних процедур, –
це злочин, і то серйозний.
А ще з ним літають перевізники наркотиків. Я бачила.
Та вони придурки.
Хай там як, перевозити наркотики дуже погано.
Вони справді вбивці?
Так.
Вони й нас хотіли вбити.
Ми втекли.
Люба, думаю, він розуміє, що ми втекли, раз ми тут.
Ти сам завжди пояснюєш зайве.
Він же розуміє, що ми втекли.
Ми перед ним.
Деталі тут важливі.
Похвальна ретельність, але й так ясно, що ми живі.
Щось я не хочу обирати сторону.
Ви обоє маєте рацію.
Я відвезу вас за однієї умови.
Нема ніяких умов. Ми не торгуємося.
Ти не в становищі щось вимагати.
А по-моєму, в становищі.
Капець. Я кліпнув. Ще раз.
Давайте. Це ж навіки.
Тепер я добре вийшов.
Ґрейсі?
Це ти там?
Я прийшла взяти свою палицю.
Ґрейсі? Де вона?
Де? Привіт. Вітаю.
Хто ти, в хріна, така?
Бабуся Ґрейсі, Йа-Йа.
Племінник так пісюна називає.
Моєму чоловікові потрібне знеболювальне,
а на цьому гівняному острові неможливо знайти лікаря.
Я тобі нічим не допоможу.
А ти мені й не потрібна.
Потрібна Ґрейсі, її тут поважають. І вона працює на мене.
А я тебе згадала.
Я повернула твій скутер.
Мені на це плювати.
- Де вона? - Мабуть, навідує маму.
А де її мама?
- На кладовищі. - Дякую.
Бл***!
Вона не одразу помітила відновлений вівтар,
але побачивши його, зрозуміла, що її королева вернулася.
Нам сюди.
Буря швидко насувається.
Добре, що ми не зайшли попити кави.
Ми звідси не виберемось, якщо не злетимо негайно.
Послухай. Коли вернешся додому, розкажи все Ро,
він знає, як треба вчинити, зрозуміла?
Що значить «коли я вернуся додому»?
Я не дам йому вийти сухим з води. Я не можу.
У нього дірка в хребті й нема однієї руки.
Куди він піде? На танці?
Твоя правда, але я не зможу спокійно спати.
Друзі, треба летіти! Негайно злітаємо.
Я розумію, що це не кінець світу.
Але все по-справжньому. Це вже не пригода, Єнсі.
- Це небезпечно. - Знаю. Тому ти й летиш.
- Ти маєш сісти в літак. - Ти теж.
Роби що мусиш,
але якщо не сядеш у літак, ми розходимося.
Ти серйозно?
Ми були щасливі.
Давай. Відпусти ситуацію.
Хоч би раз.
Ай! Бл***!
Ів винила Ніка в тому, що спіткнулася.
Вона й не уявляла, що то найменша з її проблем.
Це ти! Слава богу!
Я тебе скрізь шукаю.
Ось і знайшла.
О, ти знов у своєму костюмі. Клас.
Терміново потрібна твоя допомога.
Ні.
Я не прошу. Я твоя начальниця, тому воруши сракою.
Пора працювати.
Ґрейсі!
Ти ж знаєш закляття та всяку фігню?
Ніку дуже боляче, йому потрібна твоя допомога.
Йому вже ніщо не допоможе.
Усім нам, хто продав свої душі, ніщо не допоможе.
Кінчена сука.
Прийшла буря, як я й казала.
Я готова прийняти свою долю.
А ти, Ів?
Це кінець. Більше ти не крастимеш нашу землю.
Не будуватимеш свій дурний курорт на тих пляжах, де бавляться наші діти!
Ти справді думала, що оріша дозволять тобі продовжувати?
Бо я точно не дозволю.
Ти?
Ким ти себе, в хріна, вважаєш?
Я Королева Драконів, суко!
Пора з усім кінчати.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька