Tai buvo tik tipiškas šeimos vakaras Big Pain Ki.
Ką pasakysit apie pasenusius tortilijų traškučius su salierais vakarienei?
Nes tik jų turiu.
Gal galima sumuštinį su keptu sūriu?
Jaučiu, nesiklausei. Kas nors pasakys ką nors mažiau užknisančio?
Aš irgi norėčiau kepto sumuštinio su sūriu, žinau, kad turi.
- Pribaigsi mane. - Man ji patinka.
Man tavęs trūks, kai jis viską sumaus.
Gerai. Žinai, ką, tėti?
Kai kitąkart paklausi, kodėl neapsilankau dažniau, prisimink šią akimirką.
Gulkitės!
Eik tu švilpt!
- Tu sveika? - Taip.
Tėti, vesk visus į lauką.
- Ką? - Ei, glušiau, į kitą pusę.
Nikas su sumauta Yva.
- Kodėl neini? - Turiu planą.
Ne, neturi.
Sukursiu, vos tik išeisi.
Kaip sekasi?
Tie šūviai buvo skirti pagąsdinti, antraip jie tebešaudytų.
- Kai jie įeis, aš pulsiu. - Toks tavo planas?
Ką padarysi, pabesi juos grilio šakute?
Tiesiog neik artyn, kol nepasakysiu „dabar“.
Dabar, Roza!
„Dabar“ yra signalas. Susitarėm dėl signalo.
Dabar pulk su šakute.
Janci? Vyručiai, nuleiskit ginklus.
Pestovai? Gerai.
Berneli, tai... O Dieve. Gera tave matyti.
Kas čia vyksta?
Kertu, kad Madlina neklydo, jog
mūsų draugas Pestovas anksčiau dirbo rusų mafijai.
- Tik truputį. - Taip.
O dabar, spėju, jis kartais imasi darbelių, kad užsidirbtų.
Klausyk, jei būčiau žinojęs, kad taikinys – tu, būčiau atsisakęs.
Ką tik liepiau saviškiams viską sutvarkyti.
Labai ačiū. Kokia miela pradžia.
Per daug neįsijausk. Ir taip jau atrodo kaip naujas.
Jei jūs, vyručiai, rastumėt laiko
surinkti milijoną aštrių šukių nuo grindų, būtų nuostabu.
- Tavo tėtis. - O šūdas.
Tavo tėtis galva perskėlė tam bičui veidą.
Buvo nerealu.
Dabar man skauda galvą, blemba.
Bet buvo verta.
Žiūrėk, kaip jis niršta.
Labai atsiprašau, Endriau. Kaip man viską ištaisyti?
Pestovai, tiesiog pasakyk, kaip su tavimi susisiekė
blondinė dama ar vienarankis vyras.
Man labai reikia juos rasti.
Ne, į mane kreipėsi vyrukas, pasakęs, kad turi bėdų su kaimynu.
Gerai. Nieko prieš, jei pasiskolinsiu?
Lieku dėkingas. Ačiū.
Tuoj grįšiu.
Geriau jau gulkis!
Kas nors nori sumuštinio su keptu sūriu?
OKLAHOMOS PATAISŲ DEPARTAMENTAS
Iš visų Oklahomos valstijos kalinių,
atsidūrusi kalėjime labiausiai džiaugėsi Bonė.
Žinau, ką abu galvojate. Jums manęs gaila.
OKLAHOMOS VALSTIJOS PATAISŲ DEPARTAMENTAS
Nereikia, aš to nusipelniau. O tu. Tu vedęs, todėl tiesiog liaukis.
Ko gero, viskas.
Dabar atsisveikinam.
Kas per šūdas?
Pasirodo, Oklahomos valstijos
nedomino galimybė patraukti Bonę atsakomybėn.
Visiems nusispjauti.
Generalinis prokuroras nenori vargintis.
Jis taip ir pasakė, kalbėdamas apie nusikaltimo tyrimą.
Vargintis.
Bet net ir tėvai nori viską pamiršti.
Kodėl jie tave išsiuntė manęs gaudyti, jei nesiruošė suimti?
Jie neišsiuntė.
Aš pati nusprendžiau tave sugauti.
Turėčiau pykti, bet tu man dėl to tik dar labiau patinki.
Mano bosas liepė tave nuvežti, kur tik norėsi nuvažiuoti.
Taip.
Į vandenyno dugną, į pačią pragaro gelmę.
Kaip pasakysi. Jau nustačiau GPS maršrutą į Floridą.
Jei paklaustumėt Bonės,
ji pasakytų, kad tą akimirką kažkas viduje trūko.
Kelionė, nutolinanti tave nuo tiesos – kaip kelionė, nutolinanti nuo saulės,
apgailestavimo šešėlis temdo kiekvieną tavo žingsnį.
Agentė Rasel tam pritartų.
Jancis visą rytą skundėsi dėl naujų Rusijos mafijos baldų,
todėl Džimas išėjo į lauką pasigrožėti kaimyno namu.
Tas namas kaimynystėje – išpuolis prieš gamtą.
Kodėl tas pusglušis ne kalėjime?
Pestovui atsirūgtų, jei apie tai praneščiau, ir,
žinai, šiaip jau noriu sudalyvauti to vyruko vestuvėse.
Šiandien išvažiuoju namo.
Buvo labai smagu, kad apsilankei.
Ir jei nori, gali išvažiuoti nepasakęs man jokios kalbos.
- Aš daug apie tave galvoju. - Prasideda.
Žvaigždės atsiuntė tau gerą moterį.
Žinau, nes mačiau, kaip ji žvelgė į tavo blogiausias savybes su šypsena.
Nežinojau, kad turiu blogiausių savybių.
Gal esu per daug rūpestingas arba su manim pernelyg smagu?
Žinau, tau atrodo, kad atgavus ženklelį tau nieko nebetrūksta, bet taip nėra.
Tave supa gerosios dvasios, sūnau. Tik tu linkęs nekreipti į jas dėmesio.
Turiu tave perspėti.
Jei tau šią žinutę perdavė paukštis, žuvis arba elnias,
mandagiai nekreipsiu į tave dėmesio ir išeisiu.
- Vėžliai? - Vėžlys irgi negerai.
Tiesiog išklausyk mane, vaiki.
Nesilaikyk įsikibęs to, ko tau atrodo, kad reikia,
ir neprarask to, kas išties svarbu.
Važiuoju į darbą. Myliu tave, tėti.
Ir aš tave myliu.
O, taip.
Vis dar kvepi vandenynu.
Lašelis gėlo vandens senuko nepribaigtų, tiesa?
Žvelgdama į vietą, kur anksčiau stovėjo jos altorius,
Greisė suprato, kad naktis, praleista su Egu,
sekundėlei nuvijo liūdesį.
Tačiau jis grįžo kartu su ryto saule.
Paskubėjai apsirengti.
Visada man sakai, kad vyrai nežino, kada išeiti. Todėl išeinu.
Nereikia bėgti, kai esi vienintelė mano draugija.
Tai dabar tau manęs reikia?
Šiandien – gal.
Kas nors negerai?
Ne tavo stilius?
Jausmai kitam žmogui niekada neatneša nieko gero.
Supratau.
Gal tada tau reiktų rasti kitą lovą, kur miegosi.
Liaukis, Greise.
Ar galiu tave taip vadinti?
Kol kas.
Nesuprantu, kodėl bėgi.
Abu einame į tą pačią vietą.
Tu nesi pasiruošusi.
Todėl ketinau eiti papusryčiauti.
Ne, pone.
Laikas tau išmokti palaukti.
Lauk tyliau.
Egas suprato, kad jei ji išties nebūtų jam brangi,
jis jau būtų išėjęs.
Nagi, Niki. Aš taip jaudinuosi. Kas tai?
Ką manai? Anksčiau ar vėliau turėjome pakeisti „Vasaros išvakares“.
Užsikrušk.
Ne, aš rimtai. Dabar pat. Pirmyn.
Kaip tau patinka pavadinimas?
O Dieve! Mažuti!
ILGAI IR LAIMINGAI SU YVA
Yva. „Y-VA“. Dabar supratau.
O Dieve. Man patinka.
Mažuti, ji žiauriai prašmatni.
Žinai, aš gyvenime mylėjau tik du žmones,
o dabar vienas iš jų su manim net nesikalba.
Tik pažadėk, kad niekad manęs taip neignoruosi.
Pažadi visada manimi rūpintis?
Visada.
Tada viskas gerai.
Atrodo, mūsų svečiai atėjo.
Atsiprašau dėl erekcijos.
Sveiki. Puikiai atrodai.
Kur... Kodėl... Kur drakonų monstrė ar kas ten?
Mokame tau už tai, kad sutramdytum vietinius.
Nežinau, kaip juos tramdysi, jei neatrodysi bauginančiai.
Taip.
Jaučiu, kad galiu būti kas noriu, kada noriu.
Gerai. Taip. Turiu galvoje, tai vis dar baugina, taigi...
Seni, karšta kaip šiknoj. Einu į vidų.
- Padėk man. - Gerai.
Atsiprašau...
Nesvarbu, kokia forma jie pasirodytų,
pinigai visada patraukdavo Greisės žvilgsnį.
Pasismagink.
Užeikit.
Čia viskas mano.
O Dieve.
Egi, gal atneštum mums šampano?
Ir sau?
Kaip ji pasakys.
Jis čia kaip tavo svečias ar jis dirba?
Šiandien?
Jis su manimi.
Taip, blemba.
Atnešiu gėrimus.
Ir kaip jūs susiėjote?
Jis neblogai dainuoja, o dulkinasi dar geriau.
Dievinu žavias pažinties istorijas.
Mažuti.
Mažuti, ar mes išplauksim, ar kaip?
Laukiam dar vieno svečio.
Be to, nežinau, kaip įlipti į jachtą.
Mažuti, gale visada būna kopėčios.
Tikiuosi, jis moka dainuoti.
Nė vienas iš jų nenutuokė, kad jie yra stebimi.
- Jancis. - Dabar jie turi jachtą.
Šūdų šūdas. Pasakyk, kad seną geldą.
Ne, seni. Ji gan gera.
Žinojau, kad taip pasakysi,
iš dalies dėl to, kad kartais būnu tikras telepatas ir žinau ne tik apie kavą,
nors ji – mano arkliukas.
Žinai, kasdien skambinu FTB ir visąlaik girdžiu tą patį mėšlą.
Supranti, bėdos su ekstradicija, finansiniai iššūkiai, turėk kantrybės.
- Grįžai į darbą? - Taip.
Vakar suėmiau subingalvį narkotikų prekeivį.
Aš šiuo metu rašau ataskaitą.
Kiek raidžių „į“ yra žodyje „reikmenys“?
Nė vienos.
Ačiū. Turbūt tiesiog parašysiu „daiktai“,
nes žinau, kaip rašomas tas žodis.
O kaip tu? Vis dar niekur nesirodai?
Nepanašu, kad Egas ir toliau manęs ieškotų.
Turbūt todėl, kad jie žino, kad nieko negalim padaryti.
Dabar mes pas Donę.
Ji leido man trumpam pagyventi.
Taigi, gera būti su ja.
Mažos pergalės.
Būk atsargus, gerai?
Tik atrodo, kad blogiukai laimėjo.
Tučtuojau baik.
Nagi, šiek tiek optimizmo.
- Pradėjęs nebenorėsi sustoti. - Žinoma, Endriau.
Leisk atspėti. Su grietinėle ir be cukraus, aš teisus?
Nepadėk ragelio vien dėl to, kad tau nepatinka, kai žmonės...
Neviliui norom nenorom kilo klausimas, ar Janciui dar išvis rūpi.
Kai Bonė grįžo į Floridos salas ir pasiėmė mašiną,
manytumėt, kad ji tiesiog pasipustys padus.
Bet buvo dar vienas reikalas, kurį ji turėjo sutvarkyti.
- Sveiki. - Labas, gražuoli.
Gal turite tų kanistrų, į kuriuos žmonės pila degalus?
Kalbat apie degalų kanistrus?
Žinai, apie ką aš kalbu.
Denis nežinojo, kad Bonės viduje neseniai kažkas trūko.
- Einu, atnešiu. - Noriu dvidešimties.
Kodėl dvidešimties?
Tokią išraišką nutaisau, kai pokalbis būna baigtas.
Gerai.
Nevilis klydo, kad Janciui neberūpi.
Kodėl dar jis būtų važiavęs iki pat Majamio
vien tam, kad susitiktų su sena drauge?
Direktore Rods?
Negali būti. Tai beprotybė.
Sutikau jus priešais jūsų biurą pietų metu,
kaip man sakė, jūsų mėgstamoje vietoje.
Jei norit žinoti, kas pasakė, tai Iškilmingasis.
Klausykit, vis dar čiumpu jautį už ragų, bet šįkart su nuginkluojančiu žavesiu.
Jaučiat jį?
Turit pasistengti. Paklausiu po kelių minučių.
Klausyk, detektyve, yra bėdų su ekstradicija.
Taip, taip pat ir finansinių, ir aš turiu turėti kantrybės.
Ir viskas gerai. Galiu pasakyti, kad jūsų plaukai gražiai atrodo?
Ir man patinka kostiumėlis.
Tik pasakykit, kaip man priversti jus ką nors padaryti.
Turiu ten draugų.
Jei jie nukentės, manysiu, kad tai mano kaltė.
Atsiprašau, bet kol jie užsienyje, mano rankos surištos.
Taigi, sakot, kad turiu juos pargabenti į Jungtines Valstijas.
- Ne, tai būtų de facto pagrobimas. - Jūs to norite,
- bet negalite pasakyti. Supratau. - Nėra ką suprasti.
Nemenkas prašymas.
Aš tavęs nieko neprašau.
Ne, ir jūs to niekad nepadarytumėt.
Supratau.
- Kodėl mirkčioji? - Aš tik smaginuosi.
Jūs man nedavėte jokių nurodymų.
Galėčiau prisiekti teisme ir prisiekčiau dabar pat.
Visiškai suprantu.
Ir mes tą padarysim.
Aš eisiu.
Gerai, prašau, nepalikit manęs.
Man tik nelabai patinka, kai žmonės numeta ragelį
arba mane palieka, bet kostiumėlis vis tiek labai gražus.
Pasaulis nenustos suktis, Rods.
Tai ne mūsų rankose.
Tai nebuvo pasiplaukiojimas dėl malonumo.
Tam, kad galėtų statyti viešbutį,
Nikas su Yva turėjo apžavėti vietinį valdininką.
Kokia be galo miela popietė. Pasirūpinsiu, kad leidimai būtų išduoti skubiai.
Ir kur padėti taurę?
Kvailuti. Ne, čia gėrimas į kelionę.
Viena iš nuostabiausių mūsų šalies tradicijų.
Kartu su beisbolu ir šiknaskylės balinimu.
- Gerai. Ką gi, viso. - Saugios kelionės namo.
Kiek mums tai kainavo, mažuti?
Tik gabalą.
Visi nori įsidėti į kišenę.
Žmogau, ir kaip nemylėti trečiojo pasaulio šalies.
Kyšiai čia tokie nedideli.
Beveik brangiau būtų jų neduoti.
Taigi, ponas Noulsas pasakė, kad butiko savininkė
truputį maivosi kaip pinda.
Nori pridaryti bėdų dėl sklypo, kurį mums pardavei.
Pažįsti ją, ar ne?
Eižą?
Taip, ji mano draugė.
Bent jau buvo.
- Ji nepridarys rūpesčių. - Džiaugiuosi.
Egai, parlydėsi draugę namo?
Nes aš užsivedusi, mes norim likti ir pakrikštyti kapitono kajutę.
Žinoma.
Viso, gražuoliai.
Ačiū už šią popietę.
Ir, Yva?
Šiandien įdegei.
Tavo oda gražiai atrodo.
O Dieve.
Galėčiau apsiverkti.
Mačiau, kaip papurtei galvą.
Turi ką pasakyti?
Tikrai manai, kad jie kada nors sumokės likusius pinigus?
- Palauk. - Dabar laikai juos draugais?
Nori pasakyti, kad tie du mėšlini sukčiai
bando manimi pasinaudoti?
Net nenumaniau.
Aš tik kvailelė iš trečiojo pasaulio.
Gerai.
50 gabalų, kuriuos jie man sumokėjo, neužteks pasirūpinti Jaja
ir išsikraustyti iš šitos salos visam laikui.
Išmelšiu iš tų dviejų viską, ką jie turi.
Būk atsargi, Greise.
Jie nežaidžia.
Dėl manęs nesijaudink.
Žinau, kokį žaidimą žaidžiu.
Žinau, kaip gauti, kas mano.
Kai gausiu, išgaruosiu kaip dūmas.
Bent jau atsisveikinsi prieš išvykdama?
Gal pamojuosiu.
Nagi.
Žinai, ko noriu.
Karibų karaliene Dabar dalinamės viena svajone
Mūsų širdys plaka vienu ritmu
Nebereikia slapstytis mylint
Jie abu padarė klaidą, nes nesuprato, kad tą akimirką...
Sakau, mano Karibų karaliene
...jiedu buvo laimingi kaip niekad gyvenime.
Taip, ta pačia svajone
Mudviejų širdys plaka vienu ritmu
Yra tik keli smulkūs keblumai,
kaip sučiupti Striplingus Bahamose.
Tai neteisėta. Turbūt netekčiau darbo.
- Ir mane gali nužudyti. - Nieko gero.
Galiu suvalgyti tavo sumuštinio likutį?
Dar net neatsakiau, o tu jau paėmei.
Aš alkana.
Žinau. Tu – be galo graži vilkolakė.
Taigi, kada juos pričiupsim?
- Mes? - Liaukis, žmogau.
Man to reikia, aišku? Man kažko reikia.
Nežinau, ką daryti, Roza.
Tėtis man liepė nesilaikyti įsikibus to, ko man atrodo, kad reikia,
nes galiu prarasti tai, kas išties svarbu.
Jis nuolat man sako tokias užknisančias nesąmones.
Niekad nesuprantu, apie ką jis kalba.
Jam viską pasako vėžliai.
Jis bent jau su tavimi kalba.
Kai mečiau darbą, mano mama...
ji tik vaikšto aplink murmėdama, kad Dievas turi man planą.
Klausiu: „Gerai, o jei mano planas ne toks?“
Ji sako...
O Dieve.
Argi neužknisa?
Garbės žodis, neįsivaizduoju, kaip tai užknisa,
nes vis dar nekalbu ispaniškai
ir tai nepasikeitė nuo vakar.
Ji sako, iš esmės, uždegsianti dėl manęs visas žvakes Majamyje.
Matai, dabar ant manęs supyksi, nes manau, jog tai miela.
Dabar tu mane užknisi. Einam nusipirkti ledų.
Dar nebaigei kramtyti sumuštinio su keptu sūriu.
Kas per dieną gali suvalgyti tiek pieno produktų?
Tu vairuosi.
Klausyk, žiauriai noriu nuvykt į Bahamas ir pričiupti tuos šiknius.
Net jaučiu tą skonį.
Tiesiog vėl atsiduriu jau pažįstamoje situacijoje,
kai nesu tikras, ar čia tas atvejis, kai turi išdrįsti būti nuostabus,
ar susigadinti gyvenimą?
Nė už ką. Būtent taip jaučiausi,
kai bandžiau apsispręsti, dulkintis su tavimi ar ne.
Gerai, pamirškim, judam toliau.
Tik norėčiau sulaukti kokio nors ženklo iš aukščiau.
Žinai, mama visada sakydavo,
kad Dievui nereikėtų ant tavęs šaukti, jei įdėmiau paklausytum.
Norėčiau, kad jis šūktelėtų garsiau.
Labas, Endriau.
Roza, čia Bonė.
Kaip malonu pagaliau susipažinti.
Labas.
Bone, ką tu padarei?
Jie manęs nenorėjo suimti.
Manau, dabar tikriausiai suims.
- Taip. - Taip.
Svarbiausia – atsakyti už savo veiksmus.
Aš labai dėkinga Endriui, kad parodė man kelią.
Žinai, nereikia jiems sakyti, kad pametėjau tau tokią mintį.
Visa tai – dėl tavęs. Neapsimesk, kad nesupranti.
Labai nusiminčiau.
Atleisk.
Pasirūpink savimi, Bone.
Šįkart atsisveikinsime galbūt ilgesniam laikui.
Pasirūpinsiu, kad jis tave lankytų.
Ačiū. Man ji patinka kaip tavo pora.
Tikėjausi, kad mus palaiminsi.
Jancio galvoje sukosi dvi mintys.
Pirma, dar niekas neatrodė toks laimingas, sodinamas į patrulių mašiną.
Ir, antra...
Nori keliauti į Andrą?
Taip.
Eiža, tu čia?
Kas, po galais, nutiko?
Tarsi nežinotum.
Ne.
Sakiau jiems, kad tave pažįstu. Sakiau, kad viskas bus gerai.
Aš apie tai nežinojau.
Man labai gaila.
Jautiesi geriau?
Dabar nešdinkis velniop iš mano gyvenimo.
Kodėl nusiaubei jos parduotuvę?
Kodėl aš išvis ką nors darau?
Man sumokėjo. Ponia to norėjo.
Žinau, kad Eiža laidė liežuvį. Būčiau galėjusi tuo pasirūpinti.
Man gaila, kad tu nusiminei.
Bet sakei, kad žinai, kokį žaidimą žaidi.
Nesivargink šįvakar grįžti į mano lovą.
O galiu ant sofos?
Ji atrodo miela.
Nikas pasamdė naują virtuvės šefą dirbti už baro,
todėl Yva nekantravo paragauti naujų užkandžių.
Kodėl strombų gabaliukai tešloje iš mūsų restorano tokie šlykštūs?
Nes tikri strombai – brangūs.
Todėl darom juos iš gruperių ir kiaulių dalių.
Ką čia išdarinėji?
Jis gali būti nuodingas.
Gerai būtų.
Tu ją myli.
Dėjau ant tavęs.
Pasakyk man, kad neatsisėdai ant telefono.
Neatsisėdau.
Vaikštant į bažnyčią bėda ta,
kad jie vis pamokslauja apie atleidimą.
Tada laikyk mane Jėzaus garbintoju.
Myliu tą ilgaplaukį.
Nerimavau, kad mane pamiršai.
Bandžiau, bet tu vis grįždavai į mano mintis.
Pavyzdžiui, anądien viena iš Saimono draugių iš bažnyčios
netgi užvedė kalbą apie Andrą.
Jos šeima žiauriai turtinga. Todėl papasakojau apie jūsų viešbutį.
Mieloji, neprivalėjai.
Tai kvaila, bet turbūt pamaniau, kad jei ji įsigytų jo dalį,
mudu su Saimonu galėtume atvykti pas ją.
Todėl suknista Yva negalėtų nė žodžio pasakyti,
o aš vis tiek galėčiau tave aplankyti.
Tu atvyk ir gyvenk pas mane.
Aš tavo tėtis.
Kaip smagu, kad paskambinai.
Turbūt tiesiog atsiųsk man tos ponios kontaktus.
- Jėga. Man metas, tėti. - Palauk.
Myliu tave.
Ir aš tave myliu, tėti.
Viso.
Nikui nelabai sekėsi paaiškinti Yvai, ką ši turėtų daryti,
bet jis nesiliovė bandęs.
- Nieko nesakyk. - Gerai.
Tik žinok, kad apie tai galvoju.
Esi gera melagė.
Narkomanė.
Tik pažiūrėkit. Narkotikai turi gerąją pusę.
Gerai, kai parašysi tėčiui, aš negaliu į tai veltis.
Nes jie žino, kaip aš atrodau, todėl draugę vaidins Roza.
O jos vardas... Štai ta magiška akimirka.
Palauk. Sekundėlę. Iš tikrųjų aš tą sugebu.
Pažiūrėkim.
Jos vardas Sesilija Ramos.
- Ne. - Ne į temą.
Puiku. Jei pakeliat man kartelę, turėsiu ją peršokti.
Tada rinksimės Almą.
Ką... Aš – pirma lotynoamerikietė, jaunesnė nei 90 m., kurią pažįsti?
Nuskambėjo truputį smerkiančiai. Gal Luisa?
Gerai.
Jums tai taip svarbu, tad jūs ir rinkitės.
Būsiu Rozalba.
Ką? Juokauji? Žiauriai nevykęs vardas.
Rozalba – mano tikrasis vardas.
Leisk užbaigti. Kodėl nutraukei?
Nevykęs vardas tokiam reikalui, nes jis nuostabus,
praktiškas vardas, priklausantis angelui.
Žiūrėk, jei tau lengviau atsiminti...
Nenorim sugaišti tam visos dienos. Rinkimės tą vardą.
Tik žinok, visi kaip grupė draugiškai išrinkome „Rozalbą“.
Gerai. Rozalba Ramos.
- Rozalba. - Bičiuliai.
Žinau, mano tėtis susimovė, bet jis vis tiek mano tėtis.
Todėl prašau, pasirūpinkit, kad jam nieko nenutiktų.
Pasistengsiu.
Be to, jei gausit progą, paleiskit suknistai Yvai kulką į kaktą.
Atsiprašau?
Jancis jau kitą dieną nuskraidino Rozą į Andrą.
Tik jis nesuprato, kad tai buvo lyg ir pirmoji jų, kaip poros, kelionė.
Sakau, kad mano galva, tu per daug smerki.
Nesmerkiu. Tik pastebėjau.
Kuprinėje turiu viską, ko reikia šiai kelionei.
Taip pat ir dantų šepetuką, o tu turi du milžiniškus lagaminus.
Man tik smalsu,
ar iš mano žodžių supratai, kad mes čia kraustomės?
Man reikia mano daiktų. Dirbsiu priedangoje.
Taip, tikrai toliau apie tai rėkauk.
Nurimk.
Žavu.
Gerai, Nevilis sako, kad Nikas su Yva niekad neišeina iš namų teritorijos,
todėl mes galim išeiti.
Nori ko nors išgerti?
Turiu pasiskolinti tavo dantų šepetuką.
- Pamiršau saviškį. - Juokauji?
Greisė tuose namuose gimė, bet neprisiminė,
kad kada nors čia būtų buvusi viena ilgiau nei dešimt minučių.
Ji norėjo pasikalbėti tik su vienu žmogumi...
GRAŽIOS RANKOS
...ir šiandien tai nebuvo jis.
Klausau?
Gan greitai atsiliepei.
Tikiuosi, kad nelauki kokio nors džentelmeno skambučio.
Drigsas pradės pavydėti.
Tik noriu žinoti, ar tau viskas gerai.
Dabar žinai.
Kodėl nepasakai, kur apsistojai?
Nes tada tu ateitum.
Tik paprašyti, kad būtum su manim.
Žinau. O aš nepajėgčiau atsisakyti.
Aš nieko neturiu, Jaja.
Visą laiką, kai ruošeisi tapti žyne,
manei, kad esi viena.
Bet nebuvai. Turėjai mane.
Turėjai magiją.
Dabar gali pajusti, ką reiškia išties būti vienai.
Gal taip surasi kelią sugrįžti.
Eime.
Paskutinis pasivažinėjimas šiuo nedorai gautu daiktu.
NAŠELINA SVEIN
„ANDRĖ GRUZDUKAI“
- Ačiū. - Brolau, tai vyksta.
Kristoferis, Nikas ar kaip jis ten, parašė man žinutę.
Rytoj jis paims mane iš viešbučio.
Važiuojam.
Taip.
Nagi. Bus labai lengva.
- Nuvažiuosi, apžiūrėsi žemę... - Taip.
...ir pasakysi, kad tau labai patinka. Bet mokėti nori grynaisiais.
Tada pažadėsi grįžti po dviejų mėnesių su šlamančiais,
nebent jie norėtų atvykti į Majamį ir pasiimti pinigus anksčiau.
O jei jie norės laukti du mėnesius?
Nenorės. Sukčiai visada nori iškart gauti pinigus.
Jie kaip tu su sumuštiniais su keptu sūriu.
Vos tik jie pasirodys Majamyje, FTB iškart juos sučiups.
O jei man nepavyks apsimesti kažkuo kitu?
Nikas su Yva tavęs nėra matę.
Todėl tau nėra ko nerimauti.
Tiesiog leisk žodžiams plūsti. Kas išeis iš burnos, tas.
- Ne taip paprasta. - Tikrai paprasta.
- Išmėgink mane. - Tu tikrai pasipūtęs.
Gerai. Labas, nepažįstamasis. Kuo tu vardu?
Mano vardas – Džordanas Flyteris.
Aš iš Čikagos.
Ir tiksliai žinau, ką galvoji. Mano tėtis buvo „Chicago Bulls“ gerbėjas.
Jis buvo gerbėjas, bet mane pavadino Džordanu močiutės garbei.
Tas vardas tinka abiem lytims.
Ir atskridau čia, nes mes su partneriais
sukūrėme vandens gėlinimo prietaisą, tvirtinamą prie kriauklės.
Reikia tik prijungti.
Jis pumpuoja sūrų vandenyno vandenį
ir taip jį išvalo, kad galite juo plauti indus,
bet ne gerti, nes jis jus pribaigtų.
Bet tai vis tiek puikus pasiūlymas, nes kainuoja tik 20 žalių.
Kas per šūdas? Aš taip negaliu.
Aišku, kad gali. Tik pamėgink.
Išsirink bet ką šiame sumautame bare.
Gerai.
Atsiprašau, pone.
Sveiki, mes jaunavedžiai.
Miela.
Iš Sent Pitersbergo.
Man patinka.
Kas čia skanu?
Strombų gruzdukai nurovė man stogą.
Aš jau tuziną sukimšau ir kartosiu.
- Ei, Andrė. - Ką, žmogau?
Galim dar vieną...
Taip, kaip mėgsti.
Tik pažiūrėk, jis ateina.
Aš Keidžėjus.
Mes Flytersonai.
- Puikiai. - Malonu susipažinti. Pavardė suomiška?
Bobas. Bobas Flytersonas. Jūs teisus, pričiupot.
Keidžėjau, drauge mano, dabar turiu nuspausti stabdį.
Bet mielai prisiminčiau šį vakarą amžinai,
tad gal visi galėtume nusišypsoti?
- Koks puikus vakaras. - Taip.
Žinot, aš čia lankausi šimtą metų.
Bet pirmą kartą patekau ant sienos.
Kaip taip gali būti? Juk esi toks draugiškas.
Vieni žmonės sako, kad per daug plepu ir per daug kimbu.
Vaje. Pasakysiu atvirai, visai to nepajutau. Pupa?
Ne. Kodėl žmonės taip sako?
Nepažįstat mano bosų. Jie blogiausi. Visur juos skraidinu.
Abejoju, ar žmona išvis žino mano vardą.
Taigi, tu – pilotas?
- Taip. - Kokia tavo pavardė, Keidžėjau?
Klaspersas. Olandiška.
Taip.
Įsigijai kelis draugus visam gyvenimui, Keidžėjau Klaspersai.
Aš sutirpau.
Kaip gerai.
Žinai, ką? Gal imk ir įvesk savo numerį.
Žinoma.
Jancis žinojo, ką pamatys dar prieš pamatydamas.
Ir baigta.
KEIDŽĖJUS KLASPERSAS!!!!!!!!!
Tik pažiūrėk.
Truputį persistengi su šauktukais.
Kad būtų smagiau.
Tau pavyko. Į sveikatą.
Gerai rašai žinutes.
Retam vaikui patinka pabusti su saule.
Lulu buvo ne išimtis.
Kodėl reikia žvejoti taip anksti?
- Tu dabar alkana? - Taip.
Žuvys taip pat.
Matot, Nevilis norom nenorom jautė, kad reikalai
tuoj pagerės.
O Nevilis, būdamas laimingas, mėgo nemiegoti.
Tuo tarpu Jancis buvo visiška jo priešingybė.
Ką gi, ką gi.
Kas čia galėtų būti?
Rozalba Ramos.
Važiuoji į safarį?
Manau, mano šeimai priklauso automobilių atstovybės.
Man patinka.
Matai, Roza, sakiau, kad tau puikiai seksis.
Žinant, kaip apipyliau tave meile vakar naktį,
manau, abu sutiksime, kad nusipelniau truputį pailsėti.
Aš dar truputį pamiegosiu, paskui papusryčiausiu.
Ne, nemiegosi.
Pakelsi subinę iš lovos, kol neatvažiavo vairuotojas.
Rozalba Ramos mėgsta komanduoti.
Man patinka.
Ne vienintelė Roza buvo užsivedusi.
Diena išties atrodė svarbi.
Mažuti, mums dabar taip trūksta grynųjų,
jei ta ispanė iš tikrųjų tokia turtinga,
tikrai leisiu tau ją išdulkinti.
Bet tik jei ji pabaisa.
Supratau. Ačiū.
Klausyk, bandau susikurti ryžtingą įvaizdį.
- Matei mano laikrodį? - Ne.
Matei tėvelio laikrodį?
Žinot, kaip sakoma.
Vieno žmogaus talismanas – kito žmogaus pabėgimo planas.
Gražus laikrodis.
Nejaugi?
Jis vertas 250 000 dolerių.
Todėl, taip. Sakyčiau, visai neblogas.
Nežinojai, tiesa?
Koks tau skirtumas, ką aš žinau, o ko – ne?
Žinai, aš tiesiog smalsus iš prigimties.
Ir, jei atvirai, negaliu patikėti, kad vėl matau šitą laikrodį.
Mano Jaja pasakytų, kad tai ne sutapimas.
Nežinau, kas yra Jaja.
Aš?
Manau, todėl, kad visoje šioje sumautoje saloje
tėra viena padori vieta papusryčiauti.
Galiu paklausti, iš kur gavai?
Pavogiau.
Iš labai blogo žmogaus.
Bet manau, kad jau tą žinai.
Labai geras spėjimas.
Aš – Endrius Jancis.
Gerai.
Kartais žmonės taip pat pasako savo vardą,
bet nesvarbu.
Žinai, paslaptinga ponia,
ketinu priversti tą vyrą sumokėti už tai, ką padarė.
Jo žmoną taip pat.
Koks man skirtumas?
Aš tik bandau gauti tiek šlamančių, kad galėčiau pradėti gyvenimą.
Mano metas paklausti.
Kas tu per dievas?
Tai glosto širdį.
Aš tik žmogus.
Tai kodėl manai, kad gali priversti blogus žmones atsakyti už nuodėmes?
Mes visi anksčiau ar vėliau už jas atsakome, ar ne?
Tikiuosi, ne.
Aš irgi, paslaptingoji ponia.
Pasiimsiu dar puodelį kavos, gal ir tu nori?
Ir gal pasakytum savo vardą bei ką žinai apie tuos blogus žmones?
Už tai turėsi pridėti ir keksiuką.
Sutarta.
Žinai, mano draugas Nevilis sako, kad čia – geriausias romo pyragas
visame Andre, tai kodėl...
Jancis įniršo ant paslaptingos ponios.
Tačiau, tiesos dėlei reikia pasakyti,
kad jis jos neperspėjo, kaip nemėgsta,
kai žmonės jį palieka arba numeta ragelį.
EI, ROZALBA, TAU VISKAS GERAI?
TAIP
Tas sklypas nuostabus.
Labai gražus. Man patinka.
- Valio! - Aš prisidėsiu.
Aš taip džiaugiuosi!
Kaip puiku, kad jį įsigijot dabar, nes tai paskutinis mūsų likęs sklypas.
Kai gausime jūsų įnašą, galėsime pradėti statybas.
Žinot, norėčiau sumokėti grynaisiais,
jei jūs, bičiuliai, nieko prieš.
Atsiprašau, ką tik mane ištiko mažutis orgazmas.
Mažulytis.
Bet gal galėčiau paklausti, kodėl grynaisiais?
Mano šeimai priklauso kelios automobilių atstovybės,
bet jos nėra tikrasis šeimos verslas.
Žinot, ką?
Neturėčiau per daug apie tai kalbėti.
Supratau. Atnešiu mums „Mimozų“.
Skaitai mano mintis, brangusis.
Labai smagu, kad judvi su Keitlina susipažinot
toje keistoje bažnyčioje.
- Taip. - Judvi labai artimos?
Roza žinojo, kad atėjo lemiama akimirka.
Klausyk, nenoriu kalbėti per daug tiesmukai.
Žinau, kad jos tėvas ką tik mirė.
Amžiną jam atilsį.
Amžiną atilsį.
Ji savotiška kalė, ar ne?
O Dieve.
- O Dieve. Aš tave myliu. - Ar ne?
Ji tokia perkarusi kalė.
„Mimoza“ tik viena,
- nes baigėsi apelsinų sultys. - Ačiū.
Žinot, aš neskubu.
Galiu grįžti po poros mėnesių su architektu ir grynaisiais.
Bet jei jūs norit pinigų, žinot,
šiek tiek greičiau, galit tiesiog atlėkti į Majamį.
Į sveikatą.
Dievinu Majamį.
Drigsas vos įžiūrėjo Nevilį verandoje,
bet vis tiek buvo gera jį matyti.
Galėjo prieiti arčiau,
bet nenorėjo, kad Nevilis žinotų, jog jam ne tas pats.
Sveiki, bičiuliai.
- Nori jiems pasakyti? - Tu turi pasakyti.
Tai tu tą padarei.
Pričiupom tuos šunsnukius.
Štai taip.
Kitą savaitę jie skris į Majamį.
- Nuostabu. Kas alkanas? - Aš.
Gerai, niekas su tavim nekalba. Eikš.
Stiprybės.
Ji vis dar leidžia tau čia gyventi?
- Matysim, kaip seksis per vakarienę. - Aš su tavimi.
- Ne, nereikia... - Ne.
Done, tas Nevilis toks gražus ir mielas, ar ne?
Ypatingas derinys, tiesa?
Jam tinka violetinė.
Tai nelengva.
- Taip. Tiesiog atsipalaiduok. - Jie skanūs?
Tikra tiesa.
Gerai. Tostas. Pakelkit taurę.
Nes noriu, kad mano draugas Nevilis žinotų, kad blogiukai ne visada laimi.
Bonė kalėjime.
Nežinau, ką dar galime padaryti.
Turite draudimą nuo gaisro?
Taip, bet jis neapima suknisto padegimo.
Labai gaila. Maniškis apima.
Klausykit, gal gaisras kilo dėl natūralių priežasčių.
Ne, ji susprogdino jūsų namą.
O dabar?
Garbės žodis, galiausiai žmonės sumoka už tai, ką padarė.
Pasaulis priverčia juos atsakyti.
- Šimtas žalių? - Taip, pone.
- Jums pasisekė, kad jūsų nesuėmiau. - Atsiprašau, gerai?
Savaitė buvo labai sunki.
- O, ne. Juos pasiliksiu. - Prakeikimas.
Gal tai bus jums pamoka.
Tada jie turi susitaikyti su likimu.
Žinoma, jie gali bėgti.
Aš rimtai.
Kai kurie iš jų per daug net nesusimąstę palieka namus
ar net mylimus žmones.
Bet štai ką jums pasakysiu.
Tų atsisveikinimų jie vėliau gailisi visą likusį gyvenimą.
Galit laikyti tai tik mano trenkta filosofija,
bet idėjų kupina atmosfera – vienintelėje, kurioje verta kvėpuoti.
Ir taip buvo parašyta puikiame Editos Vorton romane.
„Nekaltybės amžius“.
Juokauji?
Gražus ir apsiskaitęs? Mano bičas.
Done, čia toks bičas, kuris turėtų amžiams likti po šiuo stogu.
Leisiu pabūti dar vieną naktį, po to turės susirasti, kur gyventi.
Čia turite Majamio stotis.
Čia, Majamyje, pažvelgę pro langą nesuprastumėte,
bet link mūsų greitai artėja audra.
Tiesą sakant, man ką tik pranešė.
Pasirodo, tai rimtas uraganas, kurį pavadino „Uraganu Melani“.
PROGNOZUOJAMOS EKSTREMALIOS ORO SĄLYGOS!
O Dieve. Turbūt Uraganas Mel praneša apie „Uraganą Mel“.
Geras vardas.
Džiaugiuosi už ją.
Tiesą sakant, niekas negalėtų pakeisti Heteros Orų Merginos,
- bet ji gerai pasirodė. - Tu rimtai?
Hetera Orų Mergina buvo legenda, ir tu tai žinai.
Turiu galvoje, kas čia?
„ANDRĖ GRUZDUKAI“
Štai kuo pasižymi mažytės salelės.
Nesvarbu, Floridos salose ar Bahamose,
sužinoję, kad artėja audra, žmonės patraukia į barus.
Galima sakyti, kad jie nori nuleisti garą prieš tai, kai bus įkalinti namie.
Bet ir dėl to, kad nori išvengti baimės
dėl chaoso, tykančio už kampo.
Prasta mintis.
Ką mes veikiam šitoj skylėj?
Noriu strombų gruzdukų, pagamintų ne iš kiaulės subinės,
o šita vieta turėtų būti nuostabi, todėl...
Gal paimtum mums, nežinau, du tuzinus gruzdukų ir tekilos?
Aš tik, nežinau.
Palauksiu čia, kol atsilaisvins stalas.
Kaip Greisė anksčiau sakė, šioje sumautoje saloje
nėra daug gerų vietų pavalgyti ar išgerti.
Taigi, tai nebuvo sutapimas.
Vis tiek, nepasisekė, kad jie pasirinko šį barą.
Išvertė Sandra Siaurodinė