Ник не можеше да избие от ума си
спомена за сватбата си с Ив и мечтите за бъдещето.
Още деца, а защо не и моторница с водни ски.
Не си се представяше да влачи двуметров труп по най-дългия док на Биг Пайн Кий
само с една ръка.
Казват, че второто убийство е по-лесно от първото.
Нататък става все по-лесно - трето, четвърто. Схващате.
Докато го гласеше да прилича на злополука -
поредният пиян във Флорида, решил да лови риба нощем -
Ник беше сигурен в едно: гласът на съвестта му бе затихнал.
МАЯМИ БИЙЧ
Ще го изрека.
Радвам се, че копелето е мъртво. Гордея се с теб.
- Ще направя кафе. - Не.
Аз ще направя кафето. Днес аз ще се грижа за теб.
Малък жест, но Ник беше благодарен. Имаше огромна нужда от него.
Скъпи, ще изведеш ли Тили да се изпишка?
И да довършиш с багажа? Пиши на Класпърс, че утре тръгваме.
Напомни му, че той е пилотът. Не сме първи приятели, да не ме заговаря.
- Заемам се. - Време е да се измъкнем от Флорида!
Да си ми виждала телефона?
Може да е в багажа.
Мамка му.
Еван Шук вложи толкова пот и кръв в тази къща, че остана без сили.
Но не загуби вяра в себе си.
Ти си машина за продажба на имоти.
Силен прилив на енергия, адска енергия!
Момчетата пристигнаха! Скоти и Дан за къщата блян.
- Позволете, господине. Добре дошли. - Страхотна къща.
Хайде, елате!
- Минахме през града. Прекрасен е. - Страхотно.
- Къщата ще ви остави без дъх. - Да я видим.
- Добре дошли у дома. - Еван!
Благодаря.
Виждате, че къщата е луксозна.
Янси не се наспа добре,
но когато се измъкна от водата, потърси сигурност, не удобства.
И голям душ.
Океанът се вижда от почти всяка стая в дома.
Стига де.
Във водата има мозъкоядни амеби. Мамка му.
Влизат през носа или през ухото ти, през всеки отвор.
Намират начин да проникнат и веднага настъпват към целта.
Халюцинации, припадъци и подобни.
Не знам как съм се озовал тук.
- Къде са ти панталоните? - Още една загадка.
Дойдох от купон. И вие ли идвате от него?
Голяма веселба! Приятно ми е, Спартак.
Страхотни сте. Чудесен ден! Кого да гушна пръв?
- Да станем приятели? - Добре.
- Дано бъдем съседи. - Мокър е.
Ще се гушкаме всеки ден. Съжалявам за потта и кръвта.
Миришеш страхотно, някак естествено. Харесвам те какъвто си.
- Благодаря. - Огледайте къщата. Страхотна е.
Имам ключ, пак ще дойда.
Тук винаги е забавно. Извинете ме за момент.
- Няма да се бавя! - Какво беше това?
Чакай малко!
Я ме чуй, амиго. Край на игричката ти.
- Каква игричка? Печеля ли? - Адвокатите ми ще кажат.
Нарушаваш всички строителни норми, едва ли ще им се обадиш.
Хрумна ми друго. Виждаш ли онази змия?
Ако видя още едно животно, пострадало от строежа ти,
ти ще пострадаш по същия начин.
- Заплашваш ли ме? - Да, това правя.
Ако не се разбира, явно трябва да се постарая повече.
- Какво става? Пичове! - Ще ти се обадим.
- Чуваш ли го? - Ник си звънеше от телефона на Ив.
Без успех. Поне не за него.
- Не го намирам. - Къде го видя за последно?
ЧЕТИРИ ПРОПУСНАТИ ОБАЖДАНИЯ ИВ
Мамка му!
Добре.
- Невероятен ден! - Странно изказване за едва оцелял.
Напротив, нормално е да се чувстваш така, ако си видял лицето на смъртта.
Хайде, зарадвай се малко.
Ник Стриплинг е жив и телефонът му е у нас.
Случаят отново е отворен. Има много за разследване.
- Гледай тук. - Добре.
На Янси му се догади от светлината.
- Имаш сътресение. - Добре съм.
- Нали не си шофирал дотук? - Май не.
- Трябва да отключим телефона на Ник. - Как?
Опитах с адреса, с името на детето му, с рождения му ден, както и с моя.
Търся нови идеи и имаме време. Телефонът се заключи за 45 минути.
Помня тази маса.
Сега ми изплува. На тази маса бяхме интимни.
- Да. - Помня аромати, открития и близост.
Вълшебни мигове, отлетели бързо.
- Тук има ли тоалетна? - Отвън вляво.
Благодаря. Усмихни се, справяме се добре.
Роса искаше да се зарадва, но по природа си беше предпазлива.
Чудеше се дали е разумно да се прави на детектив.
Д-р Кампесиньо. Аз съм инспектор Мендес.
- Как да помогна? - Къде е гаджето ти?
- Нямам гадже. - Чух, че си разпитвала за Янси.
Е, и? Слабо го познавам.
Добре, но да си наясно - помогнеш ли му, загазваш.
- Знаеш ли, че го търсят за убийство? - Моля?
Застрелял е лекар. Очевидец го е видял на местопрестъплението.
Имам работа.
Скъпа, Янси потъва.
Не искам да повлече и теб, наистина.
Няма да се крие вечно.
Прилича на Голямото пиле, а и не може да си трае. Схващаш ли?
Добре.
Не виждам защо Чингис хан обижда Голямото пиле.
То е високо, възпитано, има страхотни крака и е вярно на Снъфи.
Полицията те търси. Как ще те измъкнем от тук?
Да се върнем на "Улица "Сезам". Замаян съм, но съм супер.
Този тип е токсичен. Пръска лоша енергия, не му се връзвай.
С още кървава и пулсираща устна Ег можеше да мисли само за едно.
- Някой виждал ли е Невил? - Не.
- Да му кажа ли, че го търсиш? - Той знае.
Ег имаше две предимства -
островът не беше голям и нямаше много маймуни.
Ти и маймуната ще ме довършите.
Търся твоя човек Невил.
Жалко. Мислех, че идваш заради мен.
- Работата преди удоволствията. - Не излизам с Невил.
Той ли е разкрасил лицето ти?
Срамота, хубавец си.
- Това е неговата маймуна. - Вече е нейна.
- Бабо, престани. - Това е лодката му.
Къде е той?
- Тук го няма, нали? - Ако видите Невил, обадете ми се.
Защо?
Той ми плаща, не ти.
- Грейси, за теб всичко е пари. - Нямам угризения, че се грижа за нас.
Светът е огромен, бабо.
Ще е чудесно да си купим самолетен билет за някъде.
Да заминем надалеч! Не ми се кисне тук цял живот.
- Не може да е така. - Не правим магии за пари. Избрани сме.
- Знам. - Добре, помогни ми да пусна лодката.
Невил се нуждае от помощ.
Грейси не разбираше как помага като бута прогнилата стара лодка в морето,
но знаеше едно: заради баба си трябваше много да внимава
с приказките как копнее да отплава нанякъде.
В началото идеята й се стори добра, но Роса съжали почти веднага.
Ти сериозно ли?
- Здрасти. - Какво става? Издирват те.
- Да, огромна грешка. - Престани.
- Не мога да говоря. - И откога не говориш?
Ало?
- Добре ли си? - Хубаво е, че ме мислиш.
Приятно ми е, не спирай.
Проклет тип.
Кампесиньо! Задръж асансьора.
Кампесиньо.
- Задръж асансьора. - Опитах се.
Няма проблем.
- Кой е мъртвецът? - Някакъв кретен с мотор.
- Лицето му го няма. Искаш ли да видиш? - Не, благодаря.
Кампесиньо, имам един въпрос. Как така...
Как така хубава жена като теб има нещо общо с Янси?
Ако си падаш по ченгета, има доста по-добри варианти.
Роса и преди бе флиртувала с идиоти,
за да излезе от ситуация, но днес не й беше до това.
По-скоро бих чукала мъртвеца.
Погрешно смяташ, че можеш да се занасяш с мен.
По-късно Роса щеше да обвини Янси, че е мръднал.
- Той щеше да отрича до гроб. - Трупът е голям.
- Има и по-големи. - Ще го огледам.
Не е...
- Добре ли си? - Още едно сътресение.
Какво очакваше? Нападна ченге. Може да ме уволнят, да ида в затвора.
Ако това ще те успокои, казват, че женските затвори са по-приятни.
Къде отиваме?
Да си помълчим ли? Става, да помълчим.
Ще помогне много! Гледай си пътя.
- Какво? - Слушай.
Мендес ще каже, че съм му счупил носа, но е недоказуемо - бях в чувал за трупове.
Да минем ли през вас да решим какво ще правим?
Не може. С кого си?
Вкарал си милата патоанатомка в лайняния си свят, а?
Рохелио те поздравява.
Тя не върна поздрава, но май ми е сърдита.
Беглецът ли е? Дай ми го.
Съветвам те да се предадеш, но знам, че ще откажеш, затова се обади при нужда.
В момента тренираме. Чао.
Гърди или ръце?
- Искам да ям. - Хайде, мързел!
- Да вървим. - Мамка му.
Трябва повече да тренирам. Знам, че изглежда трагично.
Ако спечелим малко време, ще успея да изясня всичко.
Ще се скрием у нашите. Карам натам.
Така те искам! Знаех си, че не ми се сърдиш.
Ег имаше една последна идея къде може да се крие Невил.
- Къде е той? - Кой?
Нищожеството Невил. Видях те да говориш с него.
Не съм го виждала. Питай тъпите момичета, които му се връзват.
- Ако се чуеш с него... - Няма.
До скоро.
- Как си могла да излизаш с него? - Само веднъж.
Да не коментирам твоите завоевания.
- Откри ли нещо? - Всичко.
Всичко беше на крадената флашка -
офшорни сметки, мними сделки, дори подкупите за местни служебни лица.
Ще я дам на някой влиятелен, за да го разобличи.
- Познаваш ли такъв човек? - Не, но ти познаваш.
Работи в Общинския съвет в Никълс Таун. Носи перука и си я виждал гола.
Тани ли?
Здрасти, Невил е.
Ама че работа. Никога не ми звъниш денем.
- Направи ми малка услуга. - Чух, че са съборили дома ти.
- Много се зарадвах. - Тя няма да помогне.
Извини се.
Тани, съжалявам. Трябваше да ти се обадя.
- Понякога съм идиот. - Продължавай.
- Знаеш ли предприемача Кристофър? - Да.
Върши нередности. Имам доказателство и искам да го покажа на шефа ти.
Знам, че и ти обичаш острова.
Моля те.
Ще ти пиша, когато ти уредя среща. Не закъснявай.
- Прости ми. Сигурен съм. - Не е.
Бони не знаеше още колко може да оцелее в бягство.
За нейно нещастие, в Кийс
агент Ръсел наплаши до смърт добрия д-р Уит.
На ваше място, ако не искам да ме обявят за съучастник,
вероятно щях да направя всичко...
Нищо чудно, че реши да помогне в издирването на Бони.
Съжалявам, Бони, картата е отхвърлена.
Боже, колко конфузно.
Ще се кача до стаята да взема друга.
Добре.
Няма да се бавя.
Пази ми мястото.
Рики нямаше да се влюби повече.
Каза ли на майка си за нас?
За еднократното ни чукане в моргата преди 18 часа ли? Не съм й казала.
Идеално, най-добре да го чуе от мен.
Здравейте! Това е Андрю.
Бясна съм му, но е приятел и ще спи тук.
- Приятно ми е. - Привет.
Андрю, седни при мен.
- Остави ги да работят. - Добре.
Благодаря, господине.
Наздраве.
Стига. Няма ли да помогне?
- Типичен гринго. - Именно.
Май ме изпързаля - браво.
- С какво да помогна, дами? - Донеси боба от кухнята. Благодаря.
- Защо винаги тормозиш гаджетата ми? - Всички се връзват.
Вече съм по-добре.
Г-жо Кий, благодаря, че ми позволихте да ви помогна.
Благодаря.
Могъща Кралице на драконите!
Призови някой дух да ми направи сандвич. Умирам от глад.
Майната ти, Ейша.
Ела.
Двете стари приятелки ходеха на най-отдалечения плаж на острова.
Само там Кралицата на драконите можеше да бъде Грейси.
Донесе ли и за мен?
Кучка.
Мразя те.
Благодаря.
- Как е мъжът ти? - Мил, но скучен.
Всички мъже тук са пъзльовци.
Защо Кралицата на драконите да не излезе на бира и мидена салата?
- Заслужаваш. - Така си е. Онзи ден срещнах един тип.
С огромни ръце.
Викат му Ег. Да, смешно име.
Работи за американеца, който строи комплекса.
Този Кристофър е пълен с пари.
Съпругата му изръси пет бона в магазина ми.
- И как похарчи пет бона за дрънкулки? - С цени за бели.
Доволни сме.
Може би името Ег не е чак толкова лошо.
Лошо е.
Две на цената за едно.
Продължаваме с новината от Кий Уест.
Скъпа, ела! Открили са тялото на Янси.
- Заподозреният Андрю Янси бе видян... - Заподозрян ли?
Заварих г-н Янси в просторната спалня на втория етаж на вилата.
Бързо избяга, но се затрудни да напусне къщата,
защото, както виждате, е огромна!
Шест спални, всяка със собствена баня.
- Благодаря ви, господине. - Подовете са с италиански плочки.
- Какво има, пиленце? - Липсваше ми.
За бога, не можеш без мен.
Ник изпита нужда да й каже истината.
Мина му бързо.
Останала без пари и покрив,
Бони се върна там, където знаеше, че винаги е добре дошла.
Андрю!
Зачуди се дали Янси е отишъл да се занася с новата си приятелка Роса.
Бони използваше думи като "занася" дори в мислите си.
Но точно тази мисъл й даде сили да направи това.
Търсеше сигурност.
Дъще, гордеем се с теб и новата ти работа.
Каквото и да е времето, слънцето винаги е в сърцето ти.
- Мамче. - Желая ти успех!
Наздраве.
- Съжалявам за Хедър, беше легенда. - Беше кучка.
Другата страна на монетата.
Хорхе, може ли да те помоля нещо? Помогни ми да отключа този телефон.
- Как? - Ти си от новата генерация, хакни го.
Да включим и дядо ти. Струва ми се техничар.
- Да, такъв съм. - Личи ти, казвам го с добро.
- Не го дразни. - Спокойно.
Нека се помъчи. Така човек се развива.
- Приятели сме. - Сестра ти каза, че спиш с него.
Какво? Мел, как можа?
- Какво да направя? - Сложно е.
И потайно. Тя си пада по потайни мъже.
- Защо се държиш така? - Такава съм си по природа.
Този мъж е голяма беля. Личи му.
Наистина е едър. Така го описа.
Какво?
Мел прави секс със съседа г-н Гарсия.
На ти сега.
- Жена му ти е кръстница. - Нямаме кръвна връзка.
Но опитам ли да те забравя, избухвам в плач.
Искам сам да скърбя у дома.
Пазя цялата си любов...
Пееш по-хубаво, отколкото говориш.
Какво правиш тук?
Имотът е на г-н Уендъл. Помогнах му да си отиде от този свят.
- Понякога и аз извършвам тази услуга. - Не е същото.
Шефовете искат да купят земята. Ще платят щедро.
Защо работиш за тях? Нямаш ли душа?
Колкото и хубава да е опаковката, съдържанието не струва.
Ако някой ми плаща да бъда мил, с радост ще бъда такъв.
Всеки се опитва да забогатее както може.
Или влизаш в играта, или оставаш без нищо.
Ядоса се, че се съгласи с него.
Имам работа.
Ако искаш по-късно да...
Не говори, пей.
Затова пазя цялата си любов за теб.
Някога ми казваше,
че ще избягаме заедно.
До общината се стигаше за 20 минути,
но Невил се наслаждаваше на приятната компания и му се сториха малко.
Желая ти късмет.
- Не се тревожи, тя ми прости. - Повярвай ми - не е.
- Нали ще ме чакаш? - Все на това разчиташ.
Здравей.
- Хубави обувки. - Имитация са.
Не им личи.
Здравей, Доуни. Ела.
Благодаря ти още веднъж.
- Може ли флашката? Шефът не е техничар. - Да, идеално.
Защо спряхме?
Благодаря за обувките. Не са имитация.
Време е за разплата.
Иска ми се да не беше лично, но вече е.
Ще те пребия с удоволствие.
Тръгвай! Потегляй, бързо!
- Първо признай. - Какво?
- Добре, не ми е простила. - Благодаря ти.
Чао, тъпако!
Газ!
- Бързо! - Бързам!
Дали ще повярвате, че лодката на Невил се оказа там случайно,
или с магия, зависи от вас.
Знам какво мисля аз.
Роса искаше да намекне на Янси, че се радва, че е в дома й.
- Дупе. - Чудно.
Но не всички оцениха жеста.
- Ще ме повикаш ли, ако го отключиш? - Да.
Г-жо Кампенсино, благодаря за гостоприемството.
Отивам да говоря с Роса.
Хорхе, изчезвай.
Спасявай се, Хорхе. Имате здрава ръка и сигурно се налага.
Искате уважение, а не обич.
- Всичко наред ли е? - Не, не е.
Да ви оставя ли сама, за да помислите?
Не искам да ви се натрапвам.
Ро пропусна приспиването на децата, защото Сони го извика за разговор.
Не отиде с желание.
- Здравей, благодаря, че дойде. - Какво искаш, Сони?
Сигурно си чул за нашия приятел Янси.
Знаем, че не е убил никого.
По дяволите, та той не би могъл дори да се самоубие.
Да си остане между нас.
Имаме инструкция да не се шегуваме относно самоубийствата.
- Само ти си я получил. - Така е.
Янси не си вдига телефона.
Никой не го е чувал. Не знам какво да мисля.
Тревожа се за него.
Добре е. Говорих с него.
Досетих се, че ти се е обадил.
Но не очаквах да го признаеш.
По дяволите, изигра ме.
- Мислех те за по-тъп. - Сядай.
Къде е Янси и какво знаеш?
- Той не ми каза нищо. - Мислиш ли, че се шегувам?
Ще проверя разговорите ти
и ако разбера, че му помагаш по някакъв начин,
кариерата ти на ченге приключва.
Но това едва ли ще те трогне.
С Монте ще живеете на заплатата му на обществен защитник.
Виждаш ли този хубавец?
Имаш ли снимки на новото си семейство на бюрото си?
- Може би. - Браво.
Тогава ги огледай добре и си помисли дали шибаният Андрю Янси
заслужава тази жертва.
Янси, нашите са долу. Откраднах две бири от татковите.
- Къде е Янси? Не е в стаята си. - Тръгна си.
- С шорти и тениска съм. - Знам какво означава това.
Защо си е тръгнал, без да каже нищо?
- Нямам представа. - Има, и още как.
- Какво си му казала? - Че не е за теб.
- Не стават без мляко. - Какво те прихваща?
- Къде отиде той? - Не знам.
Аз се опитвах да отключа телефона.
- Успя ли? - Не.
Отключва се с пръстов отпечатък на собственика.
НИКОЛАС СТРИПЛИНГ
- Влез. - Здравей, миличка.
Здравей, какво правиш тук?
Утре сутрин заминаваме за о-в Андрос. Дойдох да се сбогуваме.
Няма нужда, ще ви идвам на гости.
Ив каза с поглед на Ник "казах ти".
Затова пожела да се отбият, преди да загърбят Флорида.
- Но се радвам! - Беше време да изясни нещата.
Кейтлин, скъпа, каза ли на Саймън, че баща ти е жив?
Не би го направила.
Казала му е.
Нали, миличка?
Той няма да каже на никого.
- Диванът нов ли е? - Да, от естествена кожа.
- Шикозен е. - Благодаря.
- Прекрасен е, харесва ми. - Благодаря.
Ще ни донесеш ли по една "Кока-Кола" с лед?
Искам да си поговорим по женски.
- Веднага. - Какъв сладур.
- Имаш изискан вкус. - Благодаря.
Чуй ме внимателно. Харчиш, сякаш си спечелила от лотарията.
Казваш всичко на пропадналия си набожен съпруг.
Смяташ да идва на острова на гости на вашите ли?
Баща ти е мъртъв. Задачата ти е много важна -
да играеш ролята на опечалена дъщеря.
За коя се мислиш, че ми нареждаш? Той няма да допусне да ми говориш така.
Защото си неговата дъщеричка ли?
Познай. Няма да му трепне окото. Знаеш ли защо?
Аз го чукам.
Може да имате обща ДНК.
- Но аз я гълтам. - Изискано.
Положих много усилия. Не ми пука нито за теб, нито за мъжа ти.
Без да се замисля ще закопая всеки, който обърква живота ми.
Татко.
Приемаш ли да ме заплашва?
Мисля, че това е за добро.
За нас е важно да знаем кой на какво мнение е.
Татко?
Скъпи, избирай.
Виж...
Виждам, че сте се разгорещили,
но, миличка, Ив ни мисли доброто.
На всички нас.
Вън.
Радвам се, че се видяхме.
Миличка, недей така.
Майната ти, татко.
Умирам от глад. Пица или крилца?
Чудесно.
Янси си напомни да се обади на Ро и да му каже, че е бил прав.
Ковчегът наистина беше с нормален размер.
Какъв ти е проблемът? Защо си тръгна неочаквано?
С радост бих го обсъдил с теб, но нека да не го правя от гроб.
Нали си наясно, че това е лудост? Няма да се получи.
Да видим.
- Нямаме време за спорове. Да тръгваме. - Ами ако се заключи отново?
Имаш право.
Божичко.
- Отвратително. - Ти сериозно ли? Работиш в морга.
Извинете?
Не очаквах пазач на гробище да има пистолет.
Мислех, че ви дават машини за листа и косачки.
- Млъквай. - Добре.
- Нека ви обясня... - Не мърдай.
Роса, остави харпуна. Той не е риба.
Добре. Не искаме неприятности.
Знам какво си мислите, но ние сме добрите.
Дълго е за обяснение, но искам да ви попитам нещо, господине.
Обадихте ли се в полицията?
Вече знам отговора. Имат късмет с вас.
Ще си вървим, няма проблем.
- Спрете. - Вършите страхотна работа.
Янси знаеше, че в полицията в Маями има много промени,
но се изненада, че реагират на сигнал от гробището.
Защо ме остави? Много невъзпитано.
Майка ти е права - отклоних те от работата ти, направих те съучастник.
Оскверняваш гробове.
Роса, сама каза, че съсипвам живота ти.
Нито ти, нито майка ми решавате как да живея.
Майка ти не е виновна. Приеми факта, че нямаме...
- Ще ти кажа, когато приключа с теб. - Добре.
Да вървим.
Но майка ти ме уплаши.
На следващата сутрин Бони още беше на тръни и с право.
От години тя бягаше от миналото си, но не това беше важното.
- Понякога миналото все пак ни застига. - Госпожице Чейс.
Здравей, Пловър.
Особено когато си спал а него, когато е било ученик.
Коуди.
След като отключи телефона на Ник, Янси се захвана за работа.
Боже, пада си по залези. Избрал е странен ъгъл, нали?
Ако снимаш нещо и държиш телефона така,
снимката ще стане много по-хубава.
Защо гледаш снимките, а не съобщенията му?
Защото имам зрителна памет.
Добре, нищо интересно, съобщение от Ив, от телефонната компания.
Ето едно от някакъв Класпърс.
"Излитаме в 7:30 ч., шефе."
- С три удивителни. Напълно ненужно, нали? - Божичко.
Ник и Ив ще летят нанякъде. На бас, че няма да се върнат.
- Сега какво? - Ще ги намерим, преди да офейкат.
Да попитаме Класпърс за летището.
- Не, Ник би знаел това. Дай на мен. - Защо?
Искам кафе.
Има ли кафенета на летището?
Не мисля, че трябва да се оправдаваш с кафето.
"Кое летище беше?" и готово. Хората забравят.
Ако превърнеш кафето в троянски кон, може да се досети.
- Предлага две кафенета. - С пет удивителни!
Обича кафето повече и от летенето.
Важни са простичките неща. Не спирам да се уча.
Близо до кафенетата има едно летище. Ще стигнем навреме.
Остави на мен. Ще му благодаря.
И ще сложа десет удивителни знака.
Ще говоря на неговия език, за да е спокоен.
Ще вземем кафе и за теб.
Няма да използвам съкращения.
- Защото съм зрял човек. Изпрати. - Защо беше нужно?
Вежливостта е основа на всяко приятелство.
Без учтивост няма приятели. Хубаво е да си вежлив.
- Благодаря, Хектор. - Приятен полет.
К. Дж. Класпърс тъгуваше за другарството от времето на контрабандата.
- Ив! - Затова се зарадва на отношението на Ив.
- Кафето за мен ли е? - Какви ги дрънкаш?
Не сме се разбрали. Очаквах да ми донесете лате.
На кого му пука?
Казах ти да говориш с него.
Другия път ще ти донеса няколко кафета.
- Ще избереш, което пожелаеш. - Чудесно.
Щях да облека същата рокля, за малко да се изложа.
- Не обсъждай облеклото на жените. - Добре.
Втора класа.
Да се махаме от тук.
Тъжно е, че напускаме Америка завинаги.
- Какво ти обещах? - Щастлив живот!
Истината беше, че Ник не се боеше, че Янси може да го хване.
Не можеше да спре самолет.
Но се уплаши до смърт Ив да не види, че Янси е жив.
- Шампанско за дамата. - Благодаря, скъпи.
- Аз не искам, благодаря, шофирам. - Не си забавен.
Ник видя как Янси се отказа и се смалява в далечината.
Изпита облекчение, че най-после победи. Заслужаваше една победа.
Страхотно е.
- Звъниш ли ми? - Не вдигай.
- Ало? - Ив, обажда се Андрю Янси.
Видяхме се пред супера. Мъжът ти се опита да ме убие.
Каза ми, че си мъртъв, а изобщо не звучиш така.
Не, само ме замая. Ще се видим скоро.
Превод на субтитрите Анна Делчева