Животът в Кийс следва свой ритъм.
Не се измъкваш от леглото без причина.
И хайде пак в бара да лекуваш махмурлука.
Но ако денят е работен, поръчваш кафе.
- Да ви е сладко. - Благодаря.
Радвам се, че дойде и изобщо не съм изненадан.
Кафето ти е със сметана и две бучки захар.
Имам дарбата да отгатвам. Една от многото ми.
Веднъж сънувах, че чичо Тери е болен от рак.
Не беше, но имаше голяма бенка, която отстраниха за всеки случай.
Пия си кафето чисто.
Без сметана и две бучки захар? Обикновено не греша.
- Чисто. - Добре.
Дадох парчетата кост, които намери, за ДНК анализ.
Които намерихме.
- Следобед ще имаме резултатите. - Така те искам.
Да разпитаме Маделин - момичето, което избяга от мен.
Да вървим.
Първо ще инспектирам кухнята, но ще действам светкавично.
- Шегуваш ли се? Взех си болничен. - Какво да ти кажа?
Някои приемаме работата си сериозно. Бързо ще приключа.
Здравна инспекция.
За късмет на стомаха на Янси, тази кухня беше изрядно чиста.
- Всичко наред ли е? - Да, почти нямам забележки.
Ако искам да се заям, ще посоча маймуната, която яде грозде в шкафа.
Невил!
- Защо крещиш? - Погрижи се.
Не за пръв път Невил си патеше заради апетита на Дригс за грозде.
Маймуната е моя, не е нейна.
Добре, ще го отбележа.
За здравните разпоредби собственикът на маймуната е без значение.
Важна е самата маймуна.
Вижте, казвам се Невил Стафорд и преживях ужасна седмица.
Без мое знание сестра ми е продала родния ни дом на о-в Андрос.
- Ох. - Да.
Но ако й създам проблеми в ресторанта, ще загубя моралния си превес.
Смяташ да й го натякваш вечно.
- Точно така. - Харесваш ми, Невил.
Госпожо, ще дойда другата седмица.
Ако в кухнята не се навъртат маймуни, няма да пускам доклад.
- Съгласна ли сте? - Благодаря ви.
- Длъжник съм ви. - Ще ти го напомня.
Сериозен мъж да няма кола, е много секси.
Сони ми обеща кола.
В кой от петте хиляди магазина за тениски работи Маделин?
Казва се "Радост за окото". Търсим магазин от класа.
- Какво правиш? - Полицейска тактика. Ето го.
- Да паркираме отзад? - Да.
- Била ли си в "Радост за окото"? - Не.
- Но знам къде е. - Ясно.
Вече ти казах - внимавай, защото си пада бегачка.
Каква бегачка? Стига.
- Аз ще говоря с нея. - Изобщо ли да не се намесвам?
Здравей, Маделин. Не се бой, искам само... Добре.
Хукна.
По дяволите.
- Не се сдържа и й го каза. - Казах ти, че е бегачка.
- Защо винаги бягаш от мен? - Защото си ченге.
- Всъщност не е. - За момента, но нищо не е сигурно.
Имам досие. Всички питат с Фини откъде имаме пари.
Не съм наркодилър.
Продавала съм К и Е, но никога Х.
Говориш като в "Улица "Сезам".
Не мисля, че си дилър, но с гаджето ти сте се забъркали в нещо незаконно.
- Заповядайте. - Благодаря, г-н Пестов.
Поръчах ти чисто. Каза, че така го пиеш.
- Така е. - Ще видим.
- Излез за малко. - Магазинът е мой.
Добре.
Руският е прекрасен език.
Маделин, видях се със стар приятел - Кийт Фицпатрик.
Капитан е на лодката, на която Фини е издърпал ръката.
Попитах го дали приятелят ти е слагал стръвта на въдиците.
Познай какво ми каза Кийт.
"Не бях опитвал по-вкусни пържени скариди."
Вината беше моя, напуших го на паркинга с трева, която ми даде приятелят ми Мигел.
Наричат я "Тотал щета". Но после той каза...
Фини слагаше стръвта. Изненадах се, защото беше адски трудно
да го накараш да свърши някаква работа.
- Искаш ли? - Не, по тях има лайна от плъхове.
Като малък баща ми работил на рибарска лодка.
Капитанът го карал да купува замразен марлин
и да лъже туристите, че са хванали риба.
Слагаш рибата на куката, туристът я издърпва и бинго!
Радват се, че са хванали голяма риба.
Чудех се дали Фини не е направил същото с онази ръка.
Янси беше научил, че ако млъкнеш за момент,
понякога истината сама излиза наяве.
Казах му да не го прави, но той обясни, че е шега между приятели.
И парите бяха много - три бона.
- Знаеш ли кой му е дал ръката? - Дребна блондинка?
- Каза, че е бил мъж. - Мамка му.
Съхраняваше я в хладилната чанта, в която си държа бирата за смяната.
"Мидуест Мобайл Медикал" - фирмата на Ник Стриплинг.
- Ник чий? - На собственика на ръката.
На жертвата ли? Мислиш ли, че убиецът на Ник е убил и Фини?
Дали ще убие и мен?
Ако смяташе, че знаеш нещо, вече да си мъртва.
- Ти сериозно ли? - Какво? Това е истината.
Добре е да напуснеш града за няколко дни, за всеки случай.
Къде да отида? Нямам пари. Не мога да си намеря работа.
- И аз едва те търпя. - Много си тактичен, тъпако.
Постоянно ме следи. Няма да признае, но аз знам, че е свързан с руската мафия.
С Фини щяхме да се женим. Казвах му да не се перчи с парите.
Обичах го, но не беше Алвин Айнщайн.
- Алберт... - Зарежи.
На комисионна ли си?
Ще купим тениска на този мъжага.
- С надпис "Вагитарианец". - Втората е безплатна.
Има ли с "Да не си бях бръснал топките"?
Такава искам.
ЖИВА ПАТИЦА
В другия край на града Невил се готвеше да си върви.
Благодаря.
- Благодаря ти за инспектора. - Братска помощ. Не забивам нож в гърба.
Може би така ти помагам. Нищо не правиш.
Само ловиш риба и пиеш с приятелите си.
- Може пък да се вземеш в ръце. - Моля те. Гледаш си ресторанта.
- Опитвам се да изплувам. - Най-лошото беше, че тя беше права.
- Чао, сестро. - Чакай, тъпчо.
Без чека ли ще си тръгнеш?
И срещата със сестра му приключи.
Това момче...
Полетът беше само 45 минути.
Почувства се виновен, че не посещава сестра си по-често.
Благодаря от името на семейството. Това е за спомен от Джеймс.
- Благодаря ти, че му помогна да си отиде. - За мен беше чест.
Татко още щеше да е жив, ако не беше взела парите на майка ми.
Дреа.
Съжалявам.
- Моите съболезнования. - Ще се видим на погребението.
Защо това дете си позволява да ти държи тон?
Не се заяждай. Загуби баща си.
Проявява неуважение. И не само тя.
Новото поколение е такова.
- Дали са виновни телефоните? - Така си мисля.
- Чакай, подиграваш ли ми се? - Само малко, бабо.
Казвала си ми го хиляди пъти.
Не е зле да четат повече...
"...а не само докато са в тоалетната".
- Забавна ли съм ти, или ми се подиграваш? - Не може ли и двете?
Знаеш, че ме обичаш.
Вече у дома, Невил реши да се разсее с риболов.
Но след последното си излизане с лодката, беше изпил няколко бири
и сега не помнеше къде я е оставил.
Лодката ли си търсиш? Пуснах я на свобода.
- Какво искаш да кажеш? - Беше в имота ми и я отвързах.
Иска ми се да вярвам, че се носи щастливо по вълните.
Беше във водата. Тя не е твоя.
Давам ти три секунди да се разкараш от тук.
Едно...
Две...
В Маями Янси и Роса стигнаха до офис сграда извън града.
Бивше седалище на "Мидуест Мобайл Медикал".
- Защо слагаш вратовръзка? - С нея приличам на федерален.
Човекът, който е дал ръката на Фини, сигурно работи тук.
- Възелът не е хубав. - Мислиш, че е гаджето й Кристофър?
Сценарият е познат. Мъж кани съпругата си на служебното коледно парти.
Консумацията е неограничена и докато се усети - опа!
Хваща я да чука колегата Кристофър в джакузито.
- Служебно джакузи? - Обичам да поукрасявам. Как е сега?
- Да оправя ли възела? - Моля те.
Така е много по-добре. Готов си.
- Извинявай. Бързо ще приключа. - Да, не се тревожи.
Бони? Или да те наричам Пловър?
- Обръщам се и на двете имена. - Къде си?
- И за двама ни е по-добре да не знаеш. - Питието.
- Благодаря, Рики. - За нищо.
Какъв е този Рики? Дай да го чуя.
И да ти го дам, няма да ти каже.
- Рики е свястно момче. - Радвам се за теб.
Сигурно е изключителен. Търси те федерална агентка от Оклахома.
Знам, това обяснява отказа ми да ти разкрия местонахождението си.
- Кой се изразява така? Как си? - Справям се някак.
- Благодаря. - Не съм си се представял с изнасилвачка.
Наистина ли си спала със свой ученик?
Коуди не беше жертва. Беше почти на 18 г. и знаеше повече пози от мен.
- Никой не пострада. - Не си сигурна.
Може да го боли рамото от потупване.
Но е било грешка - и от твоя страна, и от страна на малолетния.
Затварям.
- Беше майка ми. - Да.
- Явно не спира да се чука. - Много си директна.
- Побързай. - Не ми помагаш.
Говорих с бившата си. Скъсахме отдавна.
- Преди цели два дена. - Не ми пука.
Наистина ли? Засегнах се.
Явно Ник е затворил офиса набързо.
- Ехо? - Ето го и него! Аз съм агент Янси.
Мислех, че сте приключили.
Да, но ще огледаме още веднъж, Доналд.
За да не пропуснем нещо.
Да, сигурно се налага заради застрахователната измама.
- Кой ти прави тази страхотна прическа? - Майка ми.
- Подчертава очите ти. - Благодаря.
- Кандидатствах за федерален. Скъсаха ме. - Доналд.
- Гледам те и виждам федерален агент. - Благодаря.
Не съм сигурен, но благодаря.
Не прави компромиси. Не ме е грижа какво казва пастрокът ти.
- Гордея се с теб. - Благодаря.
Ти си вдъхновение. Не се отказвай от мечтите си.
- Вратовръзката прави чудеса. - Ако новият ни приятел си върши работата,
ще забележи, че единствената кола отвън е твоето спортно возило и ще ни разкрие.
Да действаме. Търси някъде да се споменава "Кристофър".
Или папка с надпис "Убийство".
Роса се опита да работи, но нещо не й даваше мира.
Имам въпрос. Как така си имал връзка с жена, без да знаеш името й?
Явно още го мислиш, а каза, че не ти пука.
- Изпитвам облекчение, защото... - Не ми пука.
- Пука ти поне малко, усещам го. - Няма такова нещо.
За ужас на нашите герои, Доналд наистина си вършеше работата.
А Невил се съмняваше дали жената, на която беше платил,
изобщо я биваше за нещо.
Какво стана с проклятието? Кристофър стреля по мен.
Очакваш още пари. За какво?
Моментът струва ли ти се удобен?
ДЖЕЙМС УЕНДЪЛ
Ще говорим после или никога.
Ти избираш.
После.
Както винаги, бабата засече неуважението и си го отбеляза за после.
На дървото.
Невил и Дригс нямаха нищо против да почакат в т.нар. "къща на гробището".
Дригс обичаше погребенията. Мразеше хората и не му пукаше, че умират.
А що се отнасяше до Невил - там живееше негов любим човек.
- Защо гледаш страшно? - Невил.
Не тя.
- Защо говориш с този глупав човек? - Тя.
Доуни, имам въпрос. Магиите на Кралицата действат ли?
Усещам, че да.
Ново гадже ли имаш?
- Здравей, Тани. - Не искам да ми говориш.
- Приятелка? - Бяхме заедно.
Останах без дом. Може ли да преспя тук?
- Лулу, донеси чаша вода на Невил. - Благодаря, Лулу.
- Защо не идеш при някоя любовница? - Всичките ми отказаха.
Отивам при чичо ти Чарлс. Харесва ме.
Не се захващам с омъжени жени, но Бони е изключително умна.
- Беше вълнуващо. - Но е и психарка, която спи с малолетни.
Да, вълнуващо.
Не пише "Кристофър", но открих стари рецепти и няколко направления.
Издадени са от един и същ лекар.
Израел О'Пийл. Името е прекалено нелепо, за да е фалшиво.
Янси се зарадва на откритието, но радостта му не трая дълго.
Мамка му.
Бяха на гробището, федерални са. Да вървим.
- Не биваше да надъхваш Доналд. - Не съжалявам.
Роса беше права. Доналд се гордееше с прическата си.
- Хайде. - Здрасти, приятел.
- Не обича да го наричат "приятел". - Не, разбира се.
Ще му отвлека вниманието, а ти бягай бързо и прескочи стената.
- Чудесно. - Бързо се съгласи.
- Хубав план. - Може да си сменим ролите.
- Не, няма нужда. - Добре.
Сега!
Янси не знаеше, че и кучето, и Роса са в по-добра форма от него.
Мамка му!
В Маями-Дейд има само един лекар, който се казва О'Пийл.
- Близо сме. - Как е дупето ти?
Било е и по-добре, но плажната ти кърпа спря кървенето.
- Чудесно. - Кварталът ми е познат.
Ще спреш ли пред кочината със синята врата?
- Какво? - Спри тук.
Добре. Какво смяташ да...
Имам въпроси.
Това е къщата на негодника следовател Джони Мендес.
Още една история за друг път.
Старая се да не пропускам случай, ако съм наблизо.
- Боже, непоправим е. - Малки победи.
Да опитаме.
Да, като седна, боли.
- Тръгвай, извършихме престъпление. - Ние ли?
Джони Мендес беше лошо ченге.
Никой не го харесваше. Дори любимата му котка с демонични очи.
Заради него Янси вече не работеше като полицай в Маями.
Може би затова на Янси му харесваше да разследва случай в града.
Д-р О'Пийл?
Ехо?
- Кой е? - Следовател Янси. Имам въпроси.
По дяволите.
Да, добре. Ето, сега.
Идвам.
- Здравейте. - Приятно ми е.
Заповядайте.
- Моля. - Кое време е?
Още е сутрин, разбираемо е да сте по халат.
Добре.
- Задникът ви кърви. - Да. Случва се.
Г-н О'Пийл, искам да ви разпитам за Ник Стриплинг.
Името ви е интересно - Израел О'Пийл.
- Какво е? - Явно първа ще разпитваш ти.
Наричат ме Изи.
Майка ми беше еврейка. Напусна баща ми и се омъжи за ирландец. Оттам и името ми.
- Звучи като пиеса за Бродуей. - Цяла сага е.
Ник е мъртъв. Ще отговоря на въпросите ви, но искам пълен имунитет.
- Не може ли да е нормалният? - Не, искам пълен.
- Не можем да ви дадем имунитет. - Така е.
- Защото съм инспектор по храните. - Какво?
Не се тревожете, пийте си коктейла.
- Били сте хирург, нали? - Да, имах чудна практика.
Рано или късно тук всеки сменя тазобедрена става.
Но Медицинският съвет... Проклети фашисти и негодници.
Нека си остане между нас.
Но в момента се боря с наркотична зависимост.
- Не думай. Сериозно ли? - Майната ти.
Не исках животът ми да бъде такъв.
Ще ви кажа каквото казах на приятеля си Доналд.
- Не се отказвайте от мечтите си. - Негодник.
А сега за измамите. В "Мобайл Медикал" някога виждали ли са реален пациент?
Не, беше класическа измама с фиктивни жертви.
Изписвахме акумулаторни инвалидни колички, които никой не получаваше.
Старците, чиито документи използвахме, дори не разбираха,
защото чековете идваха директно при нас.
- Колко ви плащаше Ник? - По хиляда долара на количка.
- Понякога и повече. - Имам въпрос.
Ник и Ив бяха ли хубава двойка?
- Представяте ли си Ив с любовник? - Не, много се обичаха.
Понякога прекаляваха с показността.
КРИСТОФЪР ГРЪНИЪН
Беше гадно, целуваха се с езиците навън.
Неприятно е да гледаш чужди езици.
Ив ме гледаше в очите, докато се мляскаха.
Така демонстрираше превъзходство.
- Искате ли... - Не, благодаря.
Вземете си за после. Ще глътна и вашето. Наздраве.
Но в крайна сметка... Нека обобщим обективно и честно.
- Никой не пострада. - Чувал съм, че да те убият, боли.
- Какво намеквате? Ник се удави. - Възможно е.
Но на това момче са платили
да окачи отрязана ръка на кука.
- Мъртъв ли е? - Гръмнаха го в сърцето, значи - да.
Вече не ми се говори. Мисля да си подремна.
Феноменална идея, буден сте от 15 минути, а сънят е важен.
- Ето какво ще направя, г-н О'Пийл. Изи? - Изи.
Изи, ако отново решиш да поговорим,
ще ти оставя визитката си, за да ми се обадиш.
- Съгласен ли си? - Да.
Мамка му.
Кралицата на драконите чакаше търпеливо след погребението.
Обичаше гробището, а и знаеше, че Невил ще се появи скоро.
Внимавай, Невил, държа се грубо.
Мъртвите не търпят незачитане.
- Искаш ли да кажеш нещо? - Съжалявам.
Не на мен, на тях го кажи.
Извинявам се на всички.
- Не го харесвам. - Бабо, аз го харесвам.
- Имаш ли роднини тук? - Майка ми и баща ми.
И моята майка е тук някъде.
Не се бой от духовете на онези, които са ни обичали - добронамерени са.
Виж, другите - не съвсем.
Нося ти парите.
- Още 500 ще ускорят ли нещата? - Хич не го усукваш, а?
Ще взема парите, но по лицето ти още се чете недоверие.
Не ме бива да прикривам чувствата си.
Харесва ми, че си открит.
И в момента по лицето ти се чете...
- Напрегнатост? - Ще ми се да вярвам, че ще се справиш.
Това стига ли?
- Мисля, че да. - Не!
- Изпроси си го. - Ще ти се да вярваш ли?
Обясни му защо вярата е важна.
Ако не вярваш, магията не действа.
Значи ще намеря вяра. Обещавам.
На баба обаче не й е достатъчно. Докажи го.
- Как? - Чрез жертва.
Не стига само да платиш, пожертвай нещо, на което държиш.
- Отнеха ми всичко скъпо. - Не всичко.
- Дригс ли? Той е изрод. - Недоразбран е.
И ето че Невил направи избор, за който Дригс никога не му прости.
Хубаво, ваш е.
- Върни ми дома. - Изчезвай бързо, преди да е размислила.
Момчето, на което дадох ръката, е мъртво! Какво става, Ив?
Мъртво? Ако е вярно, това е трагедия.
- Не знаеше ли? - Не! Какво е станало?
От свръхдоза ли? Изглеждаше вечно друсан.
Аз съм друсан!
Сериозно? Бъзикам те.
- Застрелян е! С куршум! - Това вече е страшничко.
Тази страна има проблем с оръжията. Особено Флорида!
Побърквам се, направо се побърквам.
Изи, чуй ме. Вдишай дълбоко, опитай се да се отпуснеш.
- Получавам паник атака. Трябва да клекна. - Ще мине, дишай дълбоко. Да те чуя!
Издишай. Дишай коремно.
- Добре ли си? - Да.
Познавам човека, с когото си говорил.
Янси дори не е истинско ченге.
Да, по храните е. Какво изобщо значи това?
Успокой се. Знаеш ли какво ти трябва?
Ив?
Мамка му. Едва не се задуших. Все забравям да дъвча.
Трябват ти плодови сокчета и слънце. Ела на Андрос, ще ти пратя самолет.
- Харесва ми там, спокойно е. - Хайде, ела.
Точно като за теб е - пълно е с дрога.
И знаеш ли, аз лично ще ти слагам оксикодон на възглавничката всяка вечер.
- Ще го обмисля. - Хайде, идвай.
Ив успя да го успокои.
Но за кратко.
- Това е нашият Кристофър, нали? - Откраднал си улики?
Я стига - това е брошура, за вземане е.
В момента не съм действащ полицай,
иначе да съм пуснал проверка за Кристофър Гръниън.
Но не ми е позволено да работя по този случай.
- Какво да правя? - Добре, ще го проверя утре.
- Нямаш равна! - Знаеш ли?
- Дойде ДНК анализът на парчетата. - Нашите парчета.
- От ръката на Стриплинг са. - Знаеш ли какво чувам?
- Какво? - Победоносни фанфари - имаме случай.
Вълнуващо е.
Само гледай как ще си върна работата,
преди да съм си доял сладоледа.
Не съм сигурен.
- Ти не си наред! - Много съм гладен.
Новата ми работа ме отвращава, не мога дори да ям.
- Как е при теб? - Приятно е да си почина от трупове.
Защо избра приятната специалност "Съдебна медицина"?
Знам ли, работа като работа.
Кой ли си я харесва?
Жонгльорите, дегустаторите на сладолед, водещите на тв игри,
алкохолиците, преди да свечери,
персоналът в сладкарниците, поне в началото.
- Мислила ли си да смениш? - Добре, сериозно.
- Защо се държи сякаш сме на среща? - Какво правя?!
- Няма такова нещо. - Да бе.
- Ти сериозно ли? - Лежерен разговор.
Игрички за опознаване, черпиш ме сладолед.
С бившия ми партньор Рохелио винаги сядаме на сладолед след тежък ден.
Я стига, това изобщо не е вярно.
Един ден сама ще се увериш!
Няма ли да дойдеш и утре с мен?
Ще те посрещна с огромна чаша чисто кафе, както го обичаш.
- Добре! Не обичам кафето чисто. - Какво?!
Пия го със сметана и две захарчета. Не исках да призная, че позна.
- Знам. - Едва сдържаше задоволството си.
...през уикенда ще е слънчево, с висока влажност.
Аз съм Хедър с прогнозата за времето.
Сестра ми й е гримьорка. Казва, че е кучка.
Не се запознавай с идолите си!
Е...
- Погрижи се за дупето си. - И ти за твоето.
Двамата ще се погрижим за дупетата си.
За разлика от Янси, Невил копнееше денят да свърши.
Чарлс.
Вкъщи ли си? Трябва да преспя някъде.
Чарлс! Това съм аз! Аз съм.
Боже, какво е станало?
Ег е просто наемник, проблемът ни е Кристофър.
Заграбва плажа, принуждава хората да продават, подкупва местната власт.
Измамна схема.
Може да помогна на магията на Кралицата. Ако поровя, ще намеря нещо да го закопая.
Това са опасни хора, не изглупявай.
Ще пипам умно. Пистолетът работи ли?
Ето на, въпрос на глупак.
Намерих го в залива Смол Хоуп, но го почистих добре.
Моля те, каквато и глупост да си наумил, не бързай, премисли нощес.
Като станеш утре, пак премисли.
Голямо мислене ще падне.
Ето затова исках да видите мястото нощем.
Вижте лунната пътека във водата.
- Прекрасно е. - А рибата кълве ли?
Аз улових 4-килограмово парче там, не знам какво друго кълве.
- Здравейте! - Това да не е бъдещ съсед?
- Привет! - Да идем в хотела.
- Аз съм Барб. - Здрасти.
- Мъжът ми Бъз. - Страхотна двойка.
- Ще ви върна... - Отворен брак? Шегувам се!
- Но е прав, тук е разкошно за риболов! - Да.
- Дивите кучета са друга история. - Казах ти!
- Какво? - Диви кучета? Тук?!
- Не го слушайте, никога не съм виждал. - Именно! Налитат ти изневиделица.
За нас е нищо, но за малките дечица е сериозен проблем.
Момичето на Стетсън оцеля, но е...
- Скоро няма да се снима за албумче. - Той е ку-ку.
Ето, вижте.
- Още личат следите от зъбите. Виждате ли? - Ясно.
Едва ли е инфектирано, утре ще разбера.
- Ами котките ни? - Кучетата ги обожават!
Основната им храна са дребни домашни любимци.
Беше ми много приятно! Желая ви страхотна вечер. И се пазете!
Да, много добре, пич.
Янси се гордееше със себе си, но не можа да се порадва на момента.
Бягай, пъзливо лайно!
Извинявайте! Кварталът е пълен с наркомани.
Жал ми е за тях и им давам храна, но не и на този.
- Създава ядове. - Яко.
Като се надруса, не гледа в коя къща влиза.
- Тръгваме. - Имам много трева.
Давам му от нея, за да спре амфетите. Хубава вечер!
По изгрев Невил вече псуваше Чарлс. Не бе мигнал заради него.
И още разсъждаваше.
За студена бира бе рано
и той направи другото, което улесняваше решенията.
Чудеше се дали и други проясняват мислите си с риболов.
Бинго.
МАДЕЛИН
- Какво става, Маделин? - Или ти ме наплаши, или е от тревата,
но имам чувството, че ме следят.
Съмнявам се някой да те следи.
- Благодаря, оправи нещата. - Ще те науча на един трик.
Огледай се и се опитай да запомниш лицата.
Търси по-особени белези -
очила, голяма брада, кепе.
- Чакай, какво е "кепе"? - Шапка.
- Ами кажи "шапка", за бога. - Шапка. Доволна ли си?
И като ги огледаш, завий зад ъгъла.
- Готово. - А сега се върни тичешком.
Много бързо. Бързо, бягай бързо!
- Да. - Огледай отново лицата.
Някой мъчи ли се да скрие, че те гледа?
- Не, никой дори не забеляза. - Значи не те следят.
- Олекна ли ти? - Да, доста.
Това е сериозен подход, не нещо, измислено на прима виста.
- Ти сериозно ли? Гадняр! - Но като го казах...
Като го изрекох, разбирам, че е добра идея.
- Майната ти. - Гледам да си добре. Чао.
Копеле.
Казват, че трудните ситуации разкриват истинското ни "аз".
А Маделин нямаше пари.
Изи пък бе добра душа.
АНДРЮ ЯНСИ
Отдавна не бе постъпвал както е редно, трябваше му време да си спомни как става.
О'ПИЙЛ: ГОТОВ СЪМ ДА ГОВОРЯ. ЕЛА СЛЕДОБЕД.
Не ме оставят на мира!
Проверих и в градската, и в щатската база данни.
Въпросният Кристофър Гръниън няма досие,
няма актуален адрес, нито книжка, сякаш не съществува.
Флорида е пълна с такива съмнителни типове.
- Как да го намеря? - Никак.
- Още не си си заслужил десерта! - Стига де.
Давам ти още един шанс.
Едно ченге - Янси, е работило тук, познаваш ли го?
Да, точен пич. Защо, да не сте гаджета?
- Не. - Добре.
Истинско бедствие е. Повлича всички със себе си.
- Но е добър човек? - Суперточен.
Дай де, пих си хапчето за диабет. Бъди мила с мен.
А Янси тънеше в блажено неведение колко народ се интересува от него.
"ПРИ СТОУНИ"
Отиваше при Сони за отдавна обещаната кола.
- Не съм ли бог на мятането на ключ? - И очакваш отговор?
Какъв е този боклук? Няма да карам сапунерка.
Какви ги дрънкаш? Това е най-добрата малка кола за 2016 г.
Виждаш ли ръста ми? И сме във Флорида - жега е!
- Как да се навра тук? - Климатикът бачка и ще ти е до лицето.
Ето го онзи поглед. Поредният доживотен враг.
Затворих това заведение. Кога пак са отворили?
Бутнали са нещо тук, услужили са там. Това е то.
Прилича на ниша, която органите на реда да заемат.
Благодаря за жокера.
А какво стана със случая с ръката?
- Приключен е, слава богу. - Обявиха го за злополука.
Вчера дъщерята Кейтлин подписа.
- Добре. - Отивам да запазя маса.
Поръчай супата - с потъмнели картофи и ползвани кондоми е.
- Така ли замазваш положението? - Вързах се заради хигиената.
Дупката ти е сборище на плъхове. Вземи си котка!
- Имам - сладката Франсис. - Значи ти трябва тигър.
- Тук няма тигри, тъпако. - Имаше и документалка за тях, колега.
Нещо си разстроен. Съвсем мъничко.
- Тя го е убила. - Може, но случаят е приключен, точка.
Гадост.
На никого не му пука, че мошеник, източващ застрахователи, се е гътнал.
- Поразровил си се. - Да, защото ми е разрешено.
Защото съм ченге!
А ти - инспектор по храните. Не се меси.
Янси се мъчеше да следва съветите на Ро, но не му се удаваше.
- Инспекторе, заповядайте. - Дано не те притеснявам.
- Щях да ти се обадя. По-рано бях... - Знаеш ли?
Толкова се вълнувам какво ще кажеш, че ще се изкажа пръв,
за да не се разсейвам после.
Ти беше права, Ив е убила баща ти.
Тъпото е, че си помогнала да го обявят за мъртъв.
На бас, че си го направила, защото ти е обещала част от застраховката.
- Казвай сега ти, целият съм слух. - Татко се е удавил с лодката.
Исках да обвиня някого. Молих се горещо и вече съм спокойна.
Явно познаваш Библията по-добре от мен.
Бях убеден, че да убиеш и разпарчетосаш човек, е недопустимо,
но може църквата да е обновила постулатите.
- Какво? - Намерих костици от баща ти в банята им.
Знам, че беше скарана с баща си.
Сигурно подсъзнателно си мислила,
че един ден ще се сдобрите.
Ив те е лишила от този шанс.
Дано си е струвало.
Кейтлин беше свикнала да търпи критика.
Но досега не я беше боляло толкова.
На Янси му се гадеше от мошеници.
Надяваше се, че разговорът с Изи ще сложи нещата в ред.
- Видяхте ли някого? - Само вас.
Страхотно, тръгвам си.
Знаеше, че не бива да въвлича Роса, но въпреки това й позвъни.
Да, малко по-възрастен е, но нямам късмет с връстниците ми.
Устата му не спира, а бившата му е сексуален насилник.
Но е висок, харесвам високите. Не знам. Какво мислиш?
Имаш отчаяна нужда от секс.
Чакай да ти кажа. Днес Хедър не се появи на работа.
А "Времето" е всичко за нея! Дано е пукнала.
- Нещо ново за Хедър? - Не, дано не й се е случило нещо.
Дано!
Не е за вярване. Защо говориш така?
Здрасти, не си вдигаш телефона.
- Това бройката за секс ли е? - Ще ти звънна после.
Теб обсъждах.
Не съм решила дали ще е добре за мен да те допусна в живота си.
Отговорът е "едва ли".
- О'Пийл е мъртъв. - Какво?
Да, метнах се на колата...
Впрочем, взех кола. Много яка, води в класациите.
Но раната на задника ми пак се отвори.
- Покажи. - Само защото си лекар.
- Обеща да си пазиш дупето. - Мислех, че тиксото оправя всичко.
- Лягай на масата да те зашия. - Добре.
На тази ли, понеже другата е заета?
Не хареса шегата? Тук е като в морга! Умряла работа. Шега!
Кристофър убива Стриплинг, а Ив е далече от мястото и с алиби.
Онази брошура свързва О'Пийл и с двамата, но защо да го убиват?
Някой трябва да отреже ръката на трупа, за да наподоби инцидент, а той е хирург.
Това беше много умно.
Сигурно с времето и аз щях да стигна до този извод.
- Шила ли си други хора? - Живи - не. Не мърдай.
Като че ли се учиш. Не се засягай.
И ти не си от лесните.
Боли от иглата и като влиза надълбоко, я усещам.
- Така ли? - Да, точно така.
Хайде, вдигни. Вдигни!
Докато Маделин будуваше, за да печата порнографски тениски,
слушаше и гадна музика.
Така медитираше.
- Мамка му. - Какво?
Онова хлапе Фини, а сега и О'Пийл. Като че ли Кристофър разчиства следи.
Единственият, който знае нещо по случая, е Маделин,
а по-рано днес тя си мислеше, че я следят.
- Сега не си вдига телефона. - Значи отиваме.
- Приключи ли с шиенето? - Почти.
Сега вече да.
Без куче пазач вече нямаше риск за Невил да проникне в офиса на Кристофър.
Увреденото психически животно вече не можеше да работи.
Така става, като те нападне маймуна.
Здрасти, приятелю. Радвам се, че пак се виждаме.
- Едва ли е пострадала тази... - Маделин. Още сме далече.
Моля те, провери у тях. Мини и през работното й място.
Не мога! Тази вечер Монте готви паеля, а от нея ми се доспива, знаеш.
Сигурно няма проблем, но интуицията ми се обажда.
Нали знаеш колко от предчувствията ти са били верни?
Аз ще ти кажа - николко. Нито едно!
Може този път да е различно.
Редовната ти реплика. Лека нощ.
Стига де, нали виждаш какво става - ще съсипете острова.
- Нищо ли не те интересува? - Само кинтите.
Така че е време да те смачкам от бой.
- Работи ли изобщо? - Не знам. Искаш ли да разбереш?
Изчезвай.
Но да си знаеш - това няма да свърши добре за теб.
Ще видим.
Това беше за Чарлс.
По програма следва Хедър с "Времето",
но по всичко личи, че тази вечер ще чуете прогнозата от мен.
Така е в Маями.
Ив не беше казала на никого, че е в Маями, и не очакваше гости.
Здрасти, миличка. Каква приятна изненада!
Трябва да поговорим.
Не си представям нищо по-приятно за вечерта. Заповядай.
Докарай кльощавото си дупе.
Хайде, сядай, разполагай се.
Не мога. Мамка му, не мога.
Какво? Какво не можеш, миличка?
Ив, ти си убила татко.
Милата ми тя! Това вече го дъвкахме.
Ще донеса нещо за пиене и ще се наприказваме.
- Вече не пия. - Ще донеса бира.
- Сега се връщам. - Спри.
Добре.
Предавам се.
Не се заяждам, но това е първият път, в който мълчиш повече от десет секунди.
Когато се обади, Маделин беше уплашена, а аз се държах гаднярски.
Но не искам да пострада.
Роса му съчувстваше. И двамата се бяха нагледали на смърт.
Бяха осъзнали простата истина,
че колкото и искрено да искаш някой да е добре,
само желанието не помага.
- Какво правите тук? - Страхотен въпрос.
Дойдохме, защото имаше известна вероятност да те очистят.
Янси, какво става?
Фалшива тревога, лъжливо предчувствие. Но благодаря, че дойде неглиже.
Роса, това е Рохелио, бившият ми партньор.
- Здрасти. - Здравей.
- Не ставаш за нищо. - Виж го откъм добрата страна: няма убити.
Дано е време за сладолед!
Казах ти.
Радвам се, че не си мъртва.
Искам единствено да си признаеш.
Просто го кажи, Ив.
Кажи, че си убила баща ми. Моля те!
Изправени пред дуло, мнозина изпяват и майчиното си мляко.
Но Ив знаеше, че няма страшно.
Никога няма да кажа, че съм убила баща ти,
защото не съм.
- Татко? - Здрасти, миличка.
Превод на субтитрите Анна Делчева