Žvejybos istorijos pasižymi viena savybe…
jos visada prasideda laive.
Buvo tvanki, karšta diena Floridoje.
Žvelgdamas į visą tą brangią įrangą nebūtum pagalvojęs,
bet Džeimsas Meiberis anksčiau nė karto nebuvo žvejojęs.
- Užsifiksavo? Aš jau. Gerai? - Gerai? Prašom.
- Taip. Pirmyn. - Gerai, pradedam.
Žinot, kaip sakoma – visada prisimeni pirmąjį kartą.
Lu! Luiza! Mieloji, vis dar negavau to alaus.
- Gal galim tai sutvarkyti? - Gerai.
Pasakiau: „gerai“.
Ir kaip nemėgsi medaus mėnesio reiso. Širdis sušyla.
Su tavim smagu pasikalbėti. Trykšti energija.
Užkibo! Žaidimas prasideda, vyručiai!
Dieve.
- Gal galėtum manęs neužsigulti? - Jėzau.
Man užkibo. Ištrauksiu.
Trauk. Štai ji.
Taip! Ištrauk ją, mažuti.
- Kas per šūdas! Šūdas! - O Dieve.
- Kas čia? - Čia ne žuvis.
- O Dieve! - Kapitone, čia ne žuvis!
- Taip, matau. - O Dieve!
- Pažiūrėk į jo pirštą, seni. - Nerealu!
Kaip manai, gal jį pastvėrė ryklys?
Mačiau nemažai pasirodymų su rykliais.
Taip ir būna. Vieną minutę plauki atsipūtęs. Kitą – bum!
Sukramtytas į gabalus.
Turiu praneši pakrantės apsaugai.
Taip ir padaryk. Parašysiu draugams. Magas prikraus į kelnes.
Mūsų verslas – kurti prisiminimus.
O taip.
Endriaus Jancio mobilusis skambėjo visą rytą,
bet jis nusprendė nekreipti dėmesio. Diena buvo pernelyg graži.
Jis buvo paprastas žmogus, tad mėgo paprastus malonumus.
Kartas nuo karto gerą gėrimą. Kėdę su geru vaizdu.
Ir, svarbiausia, vietą, kurią galėjo vadinti namais.
Jis mylėjo kone viską, blemba.
Net nesupykdavo, kai kartais pasirodydavo nekviestas svečias
pagraužti jo krūmų.
Čia buvo jo laiminga vieta.
Janci, kada nors atsiliepi į skambučius?
Ramiau, triukšmadary.
Pažiūrėk į tą gražuolį ten.
Tie padarai aptekę erkėmis.
Dieve.
Žinai, šiais laikais aplink tiek statybų,
kad baltauodegiai elniai beveik nebesirodo.
Gali patikėti, kokio dydžio tas sąvartynas? Aš jį sudeginsiu.
Nedegink.
Įsitikinsiu, kad nieko ten nebūtų, bet jis sudegs.
Gerai. Sudegink. Sonis nori, kad nulėktum į Majamį.
Apygardos taisyklėse nurodyta 11 metrų, o šita mėšlo krūva – 13 metrų.
Čia Floridos salos, brolau. Niekas nesilaiko statybų normų.
Gerai, tu, Majamis, reikaliukas su policija.
- Nuvažiavai ir grįžai. - Negaliu, Ro.
Formaliai aš net nebesu detektyvas.
Tikrai turim žaisti šį žaidimą?
Kas žaidžia? Niekas nežaidžia.
Aš nušalintas. Kas… Kodėl aš žaidžiu?
- Ne, tiesiog… toks pirmyn atgal. - Nėra jokio pirmyn atgal.
Brolau mano, labai nori atgauti darbą, tiesa?
- Taip. - Mašinoje turiu šį tą,
ką šerifas nori, kad nuvežtum į Majamį.
Pažiūrėk į mane, tuoj užmigsiu.
- Aš toks pavargęs. - Taip. Žinau, kad esi išdidus.
Taigi, jei nori minutėlę apsimesti,
kad nenori to daryti, gerai.
Bet neversk manęs čia stovėt ir krapštyt nosį visą sumautą amžinybę.
Negalima nušalinti, o paskui kažko iš manęs tikėtis.
- Taisyklės ne tokios. - Koks skirtumas.
Čia „Barbancourt“. Teisingai?
Laimei, taip.
Deja, neturiu taurės tau.
Paimsiu tavąją.
Prieš tai, kai Jancį nušalino, jiedu su Ro buvo partneriais,
po galais, kartais tai net blogiau už santuoką.
Metams bėgant Ro išmoko gauti iš savo draugo tai, ko nori.
Reikėjo tik lašo kantrybės.
Tai kas mašinoje?
Rado tik tiek?
Ne, seni, galva – ant keleivio sėdynės.
Jei esi per daug sudirgęs, kad atsakytum,
tiesiog pasakyk: „Esu per daug sudirgęs, kad atsakyčiau.“
Nereikia man skiesti, kad „galva ant keleivio sėdynės“.
Ji jau buvo nuvežta koroneriui. Jis sako,
kad auka – „penktąją dešimtį įpusėjęs baltaodis“.
Sako, kad vidurinis pirštas atlaužtas turbūt dėl „atsitiktinio rigor mortis“.
Vis tiek su ja nusifotografavo.
Tikras šiknius.
Vėluoju į Natalijos futbolo rungtynes.
Mielai ateičiau,
bet geriau jau daryčiau bet ką, tiesiogine to žodžio prasme,
nei žiūrėčiau, kaip vaikai žaidžia futbolą. Bet paėmiau.
Padaryk man paslaugą.
Nenurodinėk nuo šoninės linijos, nesikarščiuok ir nerėk.
Žinau, kad esi puertorikietis, bet pasistenk.
Tikrai nori palikti ją ten visai nakčiai? Tas šūdas – įkaltis, seni.
Kas nuknis ranką?
Nežinau, meškėnai? Jie turi pirščiukus.
Pirmyn. Nešamės ją į vidų.
- Ačiū. - Taip. Nėra už ką.
Paskambink, kai nuvažiuosi į Majamį.
Negirdžiu tavęs. Pokalbis jau baigtas.
Kaip ir sakiau, visai kaip sutuoktiniai.
Myliu.
KI VESTAS ŠERIFO NUOVADA
Endriau, negaliu tos rankos laikyti čia.
Tokia neigiama reklama verslui nepadeda.
- Sumažės turistų. - Paistalai, Soni.
Šerifas buvo vietinis vyrukas, vardu Sonis Samersas.
Jis gavo šį postą, nes buvo vienintelis kandidatas, nesantis teisėsaugos akiraty.
Visų pirma, plūduriuojanti ranka nepakenks turizmui.
Niekas nesustabdys tų suknistų kvaišų, kad nelįstų į vandenį.
Paplūdimys prie Rikenbakerio pervažos pilnas nuotekų.
Žmonės vis tiek ten kasdien renkasi ir plaukioja šūde, Soni.
Čia kas kita, aišku?
Prietranka, ištraukęs tą sumautą daiktą, jau įkėlė nuotrauką į soc. tinklus.
DŽEIMSAS ŠIANDIEN SUGAVAU RIMTĄ LAIKIMĮ
Po perkūnais. Tuoj padarysiu tam galą.
Galą, tiesa? Viskam padarai galą.
Gal ir taip. Noriu, kad ranka dingtų.
Soni, tikimybė, kad ta galūnė atplaukė iki čia yra labai menka.
Golfo srovė teka į šiaurę.
Ne, o kaipgi. Aš čia gimiau.
O jei Majamis nepaims rankos?
Įtikink juos.
Kaip ten bebūtų, rytoj pranešiu,
kad tyrimas perduotas
Majamio-Deido apygardos valdžiai.
- Aš tavim pasikliauju. - Taip, nelabai protingas sumanymas.
Paklausyk manęs.
Važiuosiu ten tik su viena sąlyga.
Dūstu namuose.
Noriu, kad atšauktum mano nušalinimą.
Turėsi pasikalbėti su savo drauge. Tavo bėda – Bonė.
Ji nė nemirktelėjusi papasakojo prokurorui,
kad tyčia užpuolei ir sumušei jos vyrą.
Todėl aš niekad negalvoju su antru galu.
Taip. Tu tuo garsėji. Išvis negalvoji su antru galu.
Mūsų meilė – kaip skriejanti kometa.
Ji taip sako. Ne aš. Bet visai gražu.
Gal perskaitė vienoje iš knygų, kurias man davė.
- Išvežk ranką iš mano miesto. - Ji duoda man knygų.
ŠVIEŽI MĖLYNIEJI KRABAI
Janciui nesinorėjo važiuoti į Majamį.
Ten liko daug blogų prisiminimų.
Antra vertus, buvo gera vėl užsiimti policininko darbu.
Jau senokai buvo tą daręs.
MAJAMIO POLICIJOS DEPARTAMENTAS
Sveiki, kaip sekasi?
Sekasi. Kuo galiu padėti?
Mano vardas – Endrius Jancis. Aš iš Floridos salų.
Prašau, imk ledinuką, bet krabų neliesk.
Vėliau aš juos suvalgysiu.
Gerai.
Čia atsitiktinis rigor mortis.
Keistai jaučiuosi tau tai sakydamas, nes tikriausiai žinai.
Čia erdvu, turbūt gera dirbti tokioje vietoje.
Čia tarsi atviro plano erdvė.
Dabar visi nori tokių biurų. Atviresnių, ne uždaresnių.
Neturiu nieko prieš lavonines, ypač vasarą.
Gera ir vėsu.
Visada apie 16 laipsnių, supranti?
Labai atsiprašau. Visai pamiršau paklaust, ką galvoji apie lavonines.
Nori įžeisti ar pajuokauti?
Įžeidžiamai pajuokauti. O dabar prašyčiau.
Žinoma.
Nesu ryklių ekspertė.
Dėl šito teks patrukdyti jūrų biologą.
Gerai, dr. Roza Kampesino. Man patinka tavo vardas.
Esu devintam danguj.
Taigi, atvežei ją čia net iš Floridos salų, nes…
Mano šerifui atrodė, kad ši galūnė
gali būti vienos iš jūsų aukų, tikėkimės, ji pasiliks Majamyje,
kur netikėtai pasirodančios rankos be kūno
yra kasdienybė. Taigi, labai prašau?
Taip, turiu naujausią apygardos kūno dalių
- inventorizacijos sąrašą. - Ir?
Juodaplaukio, penktą dešimtį įpusėjusio baltaodžio galūnių nėra.
Šūdų šūdas.
Tai jau tikrai šūdų šūdas.
Bet pastebėjai, kad trūksta laikrodžio?
Matai?
Jei kas nors jį paėmė, žinai, tai galima laikyti nužudymu.
Taip, mano šerifo žodis „nužudymas“ nepradžiugins.
O jeigu taip? Gal ryklys, sumaitojęs tą vargšą tipelį,
mėgsta ir laikrodžius.
Jei kas nors paėmė laikrodį, kodėl nenukniso ir vestuvinio žiedo?
Jis atrodo platininis.
Tik pažiūrėk, kaip protingai pasakei.
Ne pirmas kartas. Pasidomėk.
Žinai, ką, žastikaulis gan grubiai nukapotas.
Dabar kita kalba. Gal vyrukas išplaukė žvejoti vienas.
Jis vienišas džentelmenas. O paskui atsirėmė į laivo sraigtą.
- Taip mirė mano senelis. - Ne.
Taip, jis dar gyvas. Bet, žinai, galėjo taip nutikti.
Taip, gal.
Primena vandensraigčio žaizdą.
Tikrai primena sraigto paliktą žaizdą, gal taip ir yra, kaltas sraigtas.
- Tu kieta. - Dėl to ranka netampa mano problema.
Pribaigsi mane, Roza.
Prašau, nesakyk, ką jaučiu, kad ruošiesi pasakyti.
Atsiprašau, ne mano byla.
Juokauti su numirėliais – labai blogas ženklas.
Mangas. Gerai.
Pasirodo, esi ne visiškas kvailys.
Taip. Taip, mango ledinukai – geriausi.
Vežkis ją atgal į Floridos salas. Žinai, tiesiog palauk,
gal kas nors atvažiuos ieškoti dingusio vyro.
O jei niekas neatvažiuos?
Roza, kai tikra meilė subjūra, prasti reikalai.
- Tiesa. - Man labai patinki tu
ir šita vieta, tik gaila, kad neapėmei rankos.
Viso.
Staigmena.
Jie nepaėmė sumautos rankos. Tai ką dabar nori, kad daryčiau?
Kamuolys. Natalija! Perimk kamuolį!
Nerėk ant jos!
Pridėk „aš tave myliu“.
Taip pat energingai, kaip ją tarkavai, Bobi Naitai.
- Myliu tave! - Geriau, daug geriau.
Ką nori, kad daryčiau su tuo sumautu daiktu?
Šaldiklis jau atsiduoda senais svogūnais, ir tai negeras… svogūnas. Dvokia…
Visa mašina atsiduoda mirtimi.
Tiesiog kur nors ją išmesk.
Neįsivaizduoju, kas tai per šaldiklis,
bet tegul gamintojas nesigiria, kad jis sulaiko kvapus, nes tikrai nesulaiko.
Gerai, paklausyk manęs.
Per tave važinėju su šaldikliu, kuris neatitinka reklamos pažadų.
Jėzau Marija. Susikaupk.
Važiuok 905-u keliu pro Šiaurinį Ki Largą.
Ten yra kanalų, kuriuose pilna alkanų krokodilų.
Nežinau. Pagalvosiu apie tai, Ro.
Labai norėčiau, kad negalvotum. Kada tau tai padėjo?
Kodėl tau taip norisi išmesti tą ranką?
Elgiesi taip, tarsi ta ranka būtų tavo uošvienės,
o jeigu ji – tavo mamos?
Liaukis, žmogau.
Niekas jos nepasiges, o Sonis nori, kad ji dingų.
Nieko čia tokio.
O jei tai nebuvo nelaimingas atsitikimas? Kažkas čia ne taip.
Maldauju, bent kartą pasielk taip, kaip geriau tau.
Išmesk tą sumautą ranką ir grįžk namo.
Jancis žinojo, kad norėdamas atgauti darbą
turėjo tik neįsivelti į bėdą,
deja, atrodo, kad bėda visada jį susirasdavo pati.
Kvepia nuostabiai.
Atkimšiu vyną.
Vis dar liudysi prieš mane, ar ne?
Gerai.
Kai ką tau turiu.
Gerai, knyga.
Kodėl tai vis kartojasi?
- Tau patiks. - Taip.
Tarsi apie tave būtų parašyta.
Atrodo ilga. Nesu toks sudėtingas.
2009 m. „Bordeaux“. Reikėjo truputį palaikyti atidarytą.
Gurkšnok.
Atsiprašau.
Tai kur gerasis gydytojas?
Klifas – Loderdeilyje.
Rytoj jis susitinka su mūsų bankininkais.
Turbūt gera turėti bankininkų.
Nebūk nuoboda, Endriau.
Pasakyk man dar kartą, kodėl jis su tavim nesiskiria.
Klifas mane dievina.
Net ir po to, kai užklupo mus kartu?
- Tikrai? - Taip.
Man lengva atleisti, Endriau.
Žinai, manau, kad Sonis…
- O varge… - …atšauktų mano nušalinimą,
jei įtikintum Klifą atsiimti kaltinimus.
Štai kodėl pasikvietei mane šįvakar.
Klaidinga informacija.
Šią savaitę kviečiau tave kas vakarą.
Tiesa. Atsiprašau.
Turbūt neperskambinau tau todėl, nes manau, kad, kas tarp mūsų bebūtų,
natūraliai baigėsi.
Teisme visi prisidarytume gėdos.
Ypač tavo vyras, tariama auka.
Tariama?
Endriau! Tu rimtai?
Kas per šūdas?
Turiu galvoje, aš buvau ne vienintelė liudytoja.
Visi girdėjo, kaip jis klykė:
„Stok!“
Jis prieš tai išvadino tave šliundra.
Aš įstačiau jam ragus!
Ir jis tau skėlė antausį.
Stipriai.
Tikrai geri metai.
Turbūt man reiktų eiti.
Tikrai turėtum palaikyti vyną atidarytą.
Užbaigėm visą gerą vyną.
Jis – iš dėžės garaže.
Žinai, kaip detektyvas aš suprantu, kodėl Klifas tavęs nepalieka.
Jam 60 m. Nėra ypatingas gražuolis.
Tu atimi žadą. Tau vos 40 m.
Keturiasdešimt dveji ir tu tai žinai, bet ačiū.
Bet kodėl tu nepalieki jo?
Jis – mėšlo krūva, dermatologas, šeriantis žmones tabletėmis.
Per skyrybas gautum krūvą pinigų.
Jis kažką apie tave žino?
Ne daugiau, nei aš žinau apie jį.
Pamatytum jo paieškų istoriją internete. Tikras iškrypėlis.
Buvai kada nors prisismaugęs, kai masturbavaisi?
Kartą. Bet netyčia.
Ryšėjau kaklaraištį ir suklupau.
Gerai. Tu laimi, Endriau.
Rytoj dar kartą pasikalbėsiu su Klifu.
Ačiū.
Man tikrai patinka dirbti detektyvu ir…
žinai, man nedaug kas patinka, taigi…
Taip.
Man reikia ledukų vynui. O tau?
Nereikia.
Endriau! Dieve, ne!
- Kieno ji? - O šūdas. Bone!
Čia ne tai, ką manai.
Tai būtent tai, ką manai, tikrai, bet… Galiu paaiškinti.
Palauk!
- Bone! - Jėzau! Ką tu padarei?
Nieko nepadariau! Per daug viską išpūtei!
Prieš tęsdamas
turiu papasakoti jums istoriją apie jaunuolį Bahamose.
Žinau, kad erzina atsitraukti nuo istorijos, kai jau pasidarė įdomu,
bet, pažadu, galų gale viską suprasite.
Tiesiog kantrybės.
Sunku įsivaizduoti ką nors, gyvenantį paprasčiau už Endrių Jancį,
bet, dievaži, Nevilis Stafordas taip gyveno.
Dienas jis leido žvejodamas, valgydamas žuvį ir nieko daugiau neveikdamas.
Po šimts, kol Nevilis turėjo savo lūšnelę rojuje,
jam nieko daugiau netrūko.
Čia buvo ir jo laimės vieta.
Ir turėtumėt atkreipti dėmesį, kad, visai kaip Jancis,
Nevilis jį supančią gamtą laikė artima, asmeniška drauge.
Sveikas, mažyli.
Pone Stafordai.
Nevili. Ko nori?
Galim trumpai pasikalbėti?
Laimei, Nevilis turėjo padėti galintį bičiulį viduje.
Jų partnerystė taip pat priminė santuoką.
Ne! Bloga beždžionė. Bloga.
Jėzau, berneli.
Iš kur ištraukei tą bjaurybę?
Kalbėk gražiai, antraip Drigsas tavęs nepagailės.
Išlošiau jį žaisdamas domino su senuku Freš Krike.
Jis buvo man skolingas. Taigi, pasakė man…
„Drigsas – viena iš dresuotų beždžionių
iš paskutinio Džonio Depo filmo apie piratus, kurį statė čia.“
Jis sakė, kad galiu išmokyti Drigsą daryti viską, ką noriu.
Drigsai, lipk.
Lipk!
Tas senis – sumautas melagis.
Taigi, kaip suprasti, turiu išsikraustyti?
Siuntėme tau pranešimus.
Žvejojau.
- Mėnesį? - Mėgstu žvejoti.
Čia statys kurortą.
Ponas iš Amerikos, vardu Kristoferis.
Jis superka sklypus.
Diskusija baigta. Aš neparduodu.
Bet tu negali rinktis.
Tavo įseserė Samara Floridoje
yra oficiali patikėtinė, ji jau pardavė žemę.
Kaip ji gali taip pasielgti?
Ramiai. Ji turi pasidalinti pinigus su tavimi.
Kurortas bus labai prabangus.
Čia bus tiki baras, štai ten – gėlo vandens baseinai,
teniso kortai keraminėmis dangomis, spa.
Pavadins jį „Riestos uodegos taku“.
Mano tėvas šią vietą vadindavo Žaliuoju paplūdimiu.
Gal kažkada.
Jis nedrįso pasakyti valdžios atstovui, ką iš tiesų galvojo.
Galima dar vieną alaus?
Jis savo baimę įveikė.
Nešdinkis iš mano žemės.
Neviliui ne vieninteliam atrodė, kad pasaulis prieš jį nusiteikęs.
Dešimtą kartą kartoju, Bone, aš nieko nesukapojau.
Perskambink man.
Jancio laimei, jis turėjo ant ko išsilieti.
Kaip suprasti, jūsų klientai neranda namo?
Ką tik pasakiau, kad tas didelis, geltonas.
Atsiprašau.
Mano name yra padvėsęs meškėnas.
Janciui tai buvo ne naujiena.
Negerai. Kaip jis ten pateko?
Nežinau.
Atrodo, kad tą prakeiktą padarą pritrėškė sunkvežimis ar panašiai.
- Jūsų name? - Taip.
Aš – Evanas Šukas.
- Dičkis. - Gerai.
Klausyk, paskambinau gyvūnų tarnybai, bet pas mane jau atvažiuoja žmonės.
Jie atskrido iš Dalaso, man labai reiktų pagalbos, brolau.
Gerai, esmė tokia… Evanas Šukas, ar ne?
Noriu tau padėti, tikrai noriu.
Bet trikdyti gaišenos ramybę – blogas ženklas, negaliu sau to leist.
Blogas ženklas? Kalbi apie vudu ar panašias nesąmones?
Ne, tai tarsi staigus prakeiksmas. Gali pasiskolinti mano kastuvą.
Ne! Biče, smarvė nežmoniška.
Nė kiek neabejoju. Turiu galvoje, gaišenos paprastai dvokia.
Šūdas.
- Iki, brolau. - Taip.
Jancis pajuto viduje šilumą, kaip visad, įgijęs priešą visam gyvenimui.
Kristina, kaip laikotės?
Kas per velnias ten vyksta?
Padvėsusių meškėnų reikalai.
Jėga. Turi ką valgyti?
Atvažiavau, nes Sonis mane atsiuntė.
Ką padarei su ta ranka?
Liepei man ją išmesti į kanalą, tai ir išmečiau.
- Tebeturiu ją. - Taip ir galvojau.
Tikrai niekad manęs neklausai.
Bet tai – gera žinia, nes kreipėsi moteris ir pranešė, kad jos vyras dingo
- per nelaimingą nutikimą su laivu. - Ilgai užtruko.
Ji buvo Europoje.
Senukas plaukė į Bahamas žvejoti.
Įdomiausia, kad ji nori tos sumautos rankos, seni.
Ji…
Ji nori užsakyti gedulingas mišias, visą programą.
- Jai reikia rankos, kad ją palaidotų. - Taip, karstas bus mažytis.
Turbūt bus normalaus dydžio.
Tikras medienos švaistymas.
Už tai turėčiau gauti riebų pliusą iš Sonio.
Įsivaizduoji, kaip užsiputotų žurnalistai, jei pamestum negyvėlio ranką?
Jėzau, žmogau.
Gerai, Sonis pasakys našlei,
kad esi įgaliotas neatsiimtų palaikų globėjas ar panašią nesąmonę.
Ji vardu Yva, kaip grupė.
Stripling, kaip striptizo šokėja.
- Klausau. - Gerai, čia jos telefono numeris.
Susitik su ja, atiduok ranką ir nešdinkis iš ten.
- Jokių kalbų, jokių klausimų. - Kodėl manai, kad turi mane perspėti?
Tikrai nori pradėti šį pokalbį?
Taip, tikėjausi. Todėl taip ir pasakiau. Kartais kalbėtis smagu.
Tiesiog gražiai elkis, seni. Ji ką tik neteko vyro.
Užjaučiu dėl netekties, ponia Stripling.
Ačiū. Taip, tai tikras siaubas. Tiesiog siaubinga.
Tai kur norite susitikti?
Pusiaukelėje yra prekybos centras.
Mane surasti bus lengva. Dėvėsiu mėlyną kepurę.
Labas.
Sveiki.
- Jūs – detektyvas Jancis? - O jūs turbūt ponia Stripling.
Vadinkite Yva.
- Labas. - Labas.
Atrodo, lyg pirkčiau narkotikus.
Turbūt turėčiau pažiūrėti, ar ne?
Ją tokią rado. Žinot, atsitiktinis rigor mortis.
Keista, žinau.
Tai labai unikalu, bet…
Nežinau, bet nejauku.
- Labai nejauku. - Taip.
Čia jo žiedas. Tai tikrai jis. Užknisa.
Šūdas!
Jums viskas gerai?
Tik atrodo, kad tai net nėra tikra. Lyg būčiau „Winn-Dixie“, lyg…
žiūrėčiau į savo vyro ranką, aš tik…
- Aš ją paimsiu. - Ne, aš nunešiu.
- Ačiū. - Ar Niko laivas buvo surastas?
Ne. Rado tik kelias pagalvėles ir atsarginius dujų kanistrus.
Nuo Sombrero švyturio vandeny driekėsi gal aštuonių kilometrų kuro dėmė.
Su juo dar kas nors plaukė?
Tik mano Nikis.
Jis plaukė į Salo salą susitikti su draugais.
Jancis visa širdimi jautė, kad protingiausia būtų atsisveikinti
su Yva Stripling bei svogūnais atsiduodančia ranka ir nesigręžioti atgal.
Pasėdėkime mašinoje.
- Aš… Ne, atsiprašau. Aš… - Tik keli klausimai, tokia tvarka.
Šiaip jau man reikia važiuoti.
Kada sužinojote, kad Nikas dingo?
Buvau Paryžiuje.
Taip, tai buvo gimtadienio dovana nuo Niko.
Kaip ir šitie.
- Prabangūs. - Ačiū.
- Kainavo gal dešimt gabalų. - Kodėl mes šnabždam?
Nežinau.
Aš su juo nekalbėjau, bet tai visiškai normalu.
Kai jis išplaukia į salas, niekad man neskambina,
nes ryšys ten be ryšio.
Jis turėjo grįžti namo kitą sekmadienį po manęs.
Ir kai jis nepasirodė, pagalvojau:
„Turbūt žiauriai gerai sekasi žvejoti.“ Aš tikrai ne…
Kodėl nieko neužsirašinėjate?
Prisiminsiu.
Būtumėte puikus padavėjas.
Man dažnai taip sako. Nors realybėje padavėjas iš manęs prastas.
Taip, mane atleido. Pasakė, kad buvau per daug draugiškas.
Per daug kalbėjau su klientais.
Kaip ir sakiau, tai tik įprasti klausimai.
Taigi, ateina trečiadienis, o Nikas vis dar negrįžta.
Ir tada pakrantės apsauga man pranešė…
ką jie rado.
O Dieve, jis dievino tą sumautą žvejybinį laivelį.
Pavadino jį „Vasaros išvakarėmis“ mano garbei.
Žinot, taip vadinasi ir…
Žinot, ką? Tiek to. Labai gražu.
Mes baigėm?
Beveik. Turėjote vaikų?
Ne, neturėjom. Jis jau turi dukrą, ir ji labai…
labai miela.
Šiaip jau ji atvažiuos į mišias šeštadienį.
Tiesiog vis dar
neatrodo tikra.
Dar kartą užjaučiu dėl netekties.
Ačiū.
Reikėjo matyti. Ji baisiai suspaudė lūpas,
šiek tiek greičiau alsavo, bet neišleido nė garso.
Na ir kas?
Sakau tau, ji labai stengėsi apsiverkti.
Gerai, tai tu sakai, kad pamatei jos veido išraišką
per mašinos langą, mašinai važiuojant pro šalį.
Žinau, ką mačiau, Roza. Esu tuo tikras.
Taip pat gal ir galėčiau klysti, nes prastai matėsi.
Bet, įsikirsk, ji sakė, kad popiet lekia į Bahamas
kelioms dienoms tiesiog paliūdėti.
Na ir kas? Nežinai, kaip žmonės gedi.
Eime, Tili. Eikš, kvailute.
Žinau, kad paprastai negedi paplūdimiuose.
Labas!
Nuostabi diena rojuje!
Eikš, saldainiuk.
Gerai. Žinai viską apie viską.
Kas čia per audros debesys? Atrodo, kad pyksti ant pasaulio.
Visą rytą praleidau skrosdama penkiolikmetę,
kurią vakar per jos quinceañera nušovė mamos vaikinas, taigi…
Dabar jaučiuosi kaip šiknius… Atsiprašau, Roza, tikrai nelengva.
Buvo sunki diena.
Taip.
Na ką? Nori išgirsti, ką valstija žino apie Niką Striplingą?
Taip.
Kodėl atvažiavai tokį kelią, kad vėl mane pamatytum?
Kodėl nepatikrinai valstijos duomenų savo nuovadoje?
Atvažiavau visą kelią čia ne tam, kad tave pamatyčiau.
Pusiaukelėje susitikau su našle.
Tada atvažiavau į miestą papietauti su draugu, Tomiu Biskeinu.
Ir dabar ne geriausias metas man ieškoti informacijos savo nuovadoje.
Paskutinė dalis – tiesa, visa kita – ne.
Nepažįstu jokio Tomio Biskeino.
Prašom.
ĮRAŠAI APIE AREŠTUS NIKAS STRIPLINGAS
Būdamas 24-ių jis vaidino antraeilį vaidmenį draudimo apgaulėje.
Atsitrenkdavo į automobilius ir pateikdavo suklastotas pretenzijas.
Taip, lengva suvaidinti kaklo sužalojimą. Surandi susitepusį gydytoją.
Bet jaunojo Nikio dalis būtų buvusi labai menka.
Na ir kas?
Tik bandau suprast, iš kur jis gavo pinigų neskoningiems deimantiniams auskarams
- ir laivams. - Ir dingusiems laikrodžiams.
Taip.
Dieve, turiu sužinoti, kas nutiko šitam kvėšai.
Žinai, aš tavim pasidomėjau.
Dirbai žmogžudysčių skyriuje. Majamyje.
Kaltas.
- Tai kas nutiko? - Ilga istorija kitam kartui.
Viskas gerai. Man patinka dirbti Floridos salose, kai dirbu.
Šiaip jau šiuo metu esu nušalintas.
Istorija kitam kartui, po ankstesnės istorijos kitam kartui.
Šiuo metu man labiausiai rūpi kiek įmanoma greičiau
nusileist karjeros laiptais.
- Ačiū, kad pataisei nuotaiką. - Prašom.
Kitas kartas galėtų būti dabar, jei esi išalkus? Nori papietaut?
Aš turiu draugą.
Jėga. Puiki naujiena.
Aš turėjau omenyje, gal tau įdomu,
kodėl tiek kartų buvau pažemintas pareigose,
bet… Ar jis – stambus vyrukas?
Snaiperis. Iš greito reagavimo būrio.
Taip, dydis ne taip ir svarbu, jei šaudai žmones.
Tik reikia gyventi su ta tamsa… Ačiū, dr. Kampesino.
Esu labai dėkingas. Mielas akcentas.
Iki šiol Nevilis gyveno daugiau mažiau be įtampos.
Drigsas niekad neprisipažintų, bet jis irgi buvo gan laimingas.
Vis tik mintis, kad neteks namo, jį kaip reikiant sukrėtė.
„RIESTOS UODEGOS TAKAS“ NETRUKUS BUS ATIDARYTAS
Lyg į subinę būtų įspraustas uždegtas fejerverkas.
Ir, kalbėkime atvirai, net ir tokį atsipūtusį vyruką kaip Nevilis
gali spausti tik iki tam tikros ribos, kol jis nuspręs priešintis.
Pala, brolau. Kokį velnią čia išdarinėji?
Sisioju į kuro baką.
Atleisk, Vili, nežinojau, kad šitą vairuoji tu.
O man kas, vis tiek moka tiek pat. Kai čia baigsim,
turėtume padirbėti paplūdimyje ir nugriauti tavo namą.
Taip ir supratau.
Nori pagalbos?
Taip.
Kas per šūdas?
Janci, kodėl neatsiliepinėji sumautu telefonu?
Klausyk, tiesiog grįžęs užsuk į nuovadą.
Jancis likusį kelią namo
įtikinėjo save, kad tai – gera žinia.
Kodėl Sonis nori su manimi pakalbėti? Ką aš padariau?
- Žinai, ką padarei. - Ne, nežinau.
Sonis susisiekė su ponia Stripling,
o ta pasiskundė, kad tu jos visko klausinėjai.
Dėl to. Taip. Pradedu prisiminti.
Po to paskambino koronerio padėjėja iš Majamio.
Sakė, kad grįžai ten pašniukštinėti dėl galimos žmogžudystės.
Roza mane apskundė? O varge, ji man patiko.
Dabar Sonis užsiraukė, rimtai užsiraukė.
Liaukis, Ro, aš jau nušalintas. Kas dar blogo gali nutikti?
Negali išdarinėti, kas šauna į galvą, kur tik užsigeidęs, blemba!
Supranti mane, berneli?
Turbūt gera žinia buvo ta, kad Jancis nebebuvo nušalintas.
Jis buvo atleistas.
Jam neleido nieko pasilikti, juolab orumo.
Velnias, pasisekė, kad neteks eiti namo.
Tai vis tik skaitai žinutes?
Pasikalbėjau su Klifu.
Turbūt jau pamiršom, kad galimai esu serijinis žudikas.
Aš to pasiilgsiu.
Jis tik užsispyręs senas impotentas.
Jis tik nori, kad tave nubaustų.
Ar negali tiesiog pasakyti, kad tu nenori teismo,
ir kad priimsi visas pasekmes, kurios jį tenkins?
Tai sakai, ką jis benuspręstų?
Nesu kiečiausias teisininkas, bet atrodo, kad jis gautų didžiulį privalumą.
Endriau.
Problemos sprendžiamos ne taip. Neskubėk. Ateisiu po penkių minučių.
Ateinu.
Negaliu eiti į teismą, Endriau.
Jei paaiškės tam tikri dalykai, tai gali sugriauti man gyvenimą.
Dėl Dievo meilės.
Ką Klifas apie tave žino?
Ką tu padarei?
Tau patinka būti didvyriu, taigi – pirmyn.
Palįsk po kulka vietoj manęs.
Kaip Frederikas „Atsisveikinime su ginklais“.
Iš tikrųjų perskaitei vieną iš tų knygų, kurias tau daviau?
Telikas buvo sugedęs.
Endriau, ši akimirka?
Dabar labiausiai norėčiau, kad žinotum mano tikrąjį vardą.
Pupa, kitą kartą žinok, kad aš ir taip nesuprantu moterų.
Nereikia vargintis su išgalvotais vardais.
- Dieve. - O tada,
tūkstantąjį kartą,
Jancis amžiams atsisveikino su būsima buvusia mergina.
Jūs tikra komanda!
Meškėnas ant kastuvo, ir aš būčiau taip galėjęs.
Turėsite pasidalinti arbatpinigius.
Tik juokauju. Nieko neduosiu.
Vaje, vis dar užuodžiu tą nugaišusį meškėną,
o gal taip atsiduoda tas namas.
Gal numanai, kodėl mane verčia pakeisti
visas lauko lemputes į šitas raudonas?
Taip, dėl vėžliukų.
Kam rūpi tie suknisti vėžliukai?
Manau, mamai ir tėčiui vėžliams, taip pat ir man.
Kam tas sutenerio kostiumas? Eini į pasimatymą su karšta pupa?
Einu į laidotuves. Turėtų būti smagu.
Kadangi prieš kelias valandas neteko ženklelio,
Jancis žinojo, kad tikrai neturėtų šniukštinėti Niko Striplingo laidotuvėse.
Ir vis tik jis tą padarė.
Kapinės…
Sveika, mieloji.
Žinai, kad čia laidotuvės, ar ne? Nes matau tavo vaginą.
Atsiknisk.
- Labas, Saimonai. - Sveiki.
- Graži kepurė. - Ačiū.
Ačiū, tėve.
Gal galėtumėt trumpiau, per daug neįsijauskit, gerai?
Telaimina jus Dievas, tėve.
Pasimelskime.
Viešpats yra mano Ganytojas. Man nieko netrūksta.
Ačiū, Denise.
- Nėra už ką. - Ačiū.
- Buvo nuostabu. - Atsisveikink už mane su Čedu.
Ponai, atrodo, kad vos laikotės.
- Velionio bičiuliai? - Labai ačiū, kad atėjot. Taip.
Jūs tikrai federalai.
Kodėl taip susidomėjote Striplingais?
Nebūk šiknius.
Blogas ženklas keiktis kapinėse, vyruti.
Ar čiulpti kapinėse?
Vis pamirštu, kuris.
Rimtai? Neatsikirsit? Maniau, apsižodžiuosim.
Susirenkat žaislus ir einat namo? Gerai.
Jis išvys šviesą.
Todėl neverkite jo, nes jis medžiuose. Jis ore.
NIKOLAS STRIPLINGAS MYLINTIS VYRAS IR TĖVAS
Užjaučiu dėl netekties.
Buvote mano tėčio draugas?
Aš – detektyvas Jancis, aš… Aš buvau…
Aš buvau atsakingas už jūsų tėvo palaikus
ir norėjau būti šalia, jei kartais kam nors iš šeimos narių kiltų klausimų.
Beje, puiki skrybėlė.
Iš pagarbos
Keitlina davė žodį pasilikti, kol tėtis bus nuleistas į žemę.
Kas per šūdas?
Jie negali užkasti duobės, kol neišėjo visi gedėtojai.
Nežinau, ar tai tiesa, ką tik sugalvojau.
Eime, Saimonai.
Tik pažiūrėkit, buvau teisus. Kas galėjo pamanyti.
Iš tikrųjų turiu klausimą.
Užsukome į laidojimo namus, ir tėčio ranka,
- ji tiesiog… - Tai tik atsitiktinis rigor mortis.
- Apie ką jūs kalbat? - Tiesa, turbūt tai jau sutvarkė.
Ji kalba apie vestuvinį žiedą. Pasakyk jam, mieloji.
Yva jį sukeitė. Jis buvo platininis, o dabar – 14 karatų geltono aukso.
Gal, nežinau. Bet ar tai teisėta? Pavogti jo žiedą?
Kaip žmona ji turi tokią teisę.
Bet jei jums tai nepatinka, kodėl nepasikalbat apie tai su Yva?
Ji nekenčia manęs, o aš – jos. Ji – sumauta šliundra.
Širdele, prašyčiau.
Saimonai, eik į mašiną.
Įspūdinga.
Vis dar tyri bylą ar kaip, biče?
Nėra jokios bylos, nebent atsirastų naujos informacijos.
Nėra daugiau ką ir daryti.
Yva nužudė mano tėtį.
Ji 100 % nužudė mano tėvą.
Kodėl taip manai? Jis ką nors pasakė? Jis buvo nelaimingas?
Iš kur, po galais, žinočiau, ar jis buvo laimingas?
Virš metų nekalbėjau su tuo šiknium.
Nevilis irgi nebuvo tikras, ko turėtų imtis,
bet žinojo vieną dalyką, kuris visada pagelbėdavo.
Prašau, bose. Į sveikatą.
Nevili!
Kodėl vakar vakare neatėjai į barą, berneli?
Buvau pas Tanę.
Ji galvoja, kad dabar esu turtingas, taigi, smagu.
Labai smagu.
Gerai, vaišinu gėrimais,
jei padėsit man sugalvoti, kaip neleisti jiems atimti iš manęs namų.
- Turi minčių? - Vieną turiu.
- Išskyrus sisiojimą į kuro baką. - Tada ne.
Pagalvokit.
Gal kol kas tiesiog išgerkim.
- Gerai. - Gerai.
Taip.
Išleidau visus pinigus girdydamas jus, mulkiai.
Jūs vis tiek nieko nesugalvojot.
Taip, mes – prasta investicija.
Tiki obėja?
Obėja. Ką, kalbi apie tas vudu nesąmones? Liaukis.
Tas pats, kaip mokėti aiškiaregiui, kad pasakytų tau, kas ir kaip.
Po velnių, ne kvailiau nei tos pasakos iš Biblijos.
Galvok, ką kalbi.
Tik sakau, gal vieną dieną aplankyk Drakonų karalienę.
Nuo vaikystės
Nevilis su draugais girdėdavo šiurpias istorijas
apie Drakonų karalienę ir jos magiškas galias.
Ji gyvena čia.
Jos šeima daugybę metų gyvena šioje saloje.
- Nežinau. - Tu jos bijai.
- Ne. - Aš jos bijau.
Ir turėtum, berniuk. Ta baisi ragana ėda vyrus.
Pasakojama, kad paskutiniai trys jos vaikinai, jauni ir sveiki…
visi jau mirę.
Nejuokinga!
Dabar jau turėtų būti gan aišku,
kad Janciui nesisekė pamiršti.
- Gerai. Kiek skolingas? - Už tokį sumautą darbą?
- 300. - Turbūt sukrapštyčiau 250.
Gerai, 250.
Bet kai tas tipas persigąs ir norės jį išnešti, tegul skambina man.
Migeli, kam kitam jis skambins? Turi nerealų „Yelp“ įvertinimą.
Esi geriausias bitininkas nuo čia iki pat Redlandsų.
- Taip. - Kai savininkas paskambins,
galbūt negalėsi iškart atvažiuoti.
Gerai, tai kainuos tau dar 20 žalių.
Nustok derėtis. Jau baigėm.
Pridėsiu šitos suktinės galiuką.
Puiki žolė, pareigūne. Ją vadina „Traukinio avarija“.
- Kaip vadina? - „Traukinio avarija“.
Sutarta. Pavežk mane iki miesto. Pavaišinsiu tave pietumis.
- Ir gėrimais? - Migeli. Mes baigėm.
Šūdų šūdas.
Man buvo nesmagu, kad juokiausi, todėl atsiprašiau kaip vyras.
- Prašom. - Ačiū.
Žinai, kokios rūšies ryklys juos pametė?
Kūjagalvis.
O gal citrininio aštriadančio jauniklis.
Taip, aš irgi taip pamaniau.
Iš kur juos gavai?
Dantis ištraukė iš rankos, kurią sužvejojot,
o seklumose plaukioja kūjagalviai.
O aukos laivas tariamai nuskendo gelmėje.
Be to, nesu matęs kūjagalvio, kuris galėtų nutraukti vyro ranką.
Ne. Neįmanoma.
Turim didesnę bėdą, Endriau, čia buvo mano paskutinis alaus butelis.
Nori palydėti mane į „Half Shell“?
Taip. Užsakysi man alaus? Aš tuoj prisijungsiu.
Taip. Pasilinksmink.
Viskas gerai, pats užsisakysiu. Labai ačiū.
Namą pastatė tavo tėvas, ar ne?
Kaip žvejybos trobelę.
Atsikrausčiau, kai jis mirė.
Neįsivaizduoju, kad namo neliks.
Tada eik ir pasikalbėk su Drakonų karaliene.
Tikrai tiki tokiais dalykais?
Gal.
Mano motina tikrai tikėjo.
Mano motina tikrai netikėjo.
Be to, obėja čia vis tiek uždrausta.
Kaip ir žolė. Bet tau tai nė kiek netrukdo.
Žiūrėk,
jei visko neišbandysi, pasigailėsi.
Gerai.
Tik nesupykdyk jos.
Sako, kad ji gali apkerėti stipriausius vyrus.
Todėl tau tikriausiai nieko nenutiks, žmogau.
Jei mirsiu,
- mano šmėkla ateis pas tave. - Gerai. Jaučiuosi vienišas.
Ji nemažai prašo, todėl pasiimk pinigų. Įvyniok į rudą popierių.
Ir nunešk alkoholio butelį kaip auką.
Ir tau prireiks supirkėjo aprangos.
Pasirodo, Drakonų karalienei reikėjo
daikto, kuris lietėsi su supirkėjo oda,
kad užkeikimas būtų išties geras.
Nesvarbu ar Nevilis tikėjo
tuo mėšlu, ar ne,
jis pamanė, kad atsarga gėdos nedaro.
Gera beždžionė.
Tą naktį Drigsas gavo vynuogių, kiek telpa, ir šalto alaus.
Jis to nusipelnė.
Pasiimkit kremą ir akinius nuo saulės, nes ryt visur bus giedra.
Aš – Hetera Orų Mergina, ir štai koks bus oras.
Jau daugybę metų ji prašauna.
Vis tiek yra į ką pažiūrėti.
Taip, blemba.
Gėrimus siunčia ponas ana ten.
Kas tavo draugas?
Čia Finis, jis buvo mano šturmanas.
Tiesą sakant, tai jis ištraukė ranką iš vandens.
Nejaugi?
Taip.
Prieš kelias dienas
išbariau jį, kad nenuplovė žūklės reikmenų, todėl jis išėjo.
Sakė, kad jam nusibodo kęsti mano priekabes.
O dabar siunčia tau alaus ir austrių?
Jis tik maivosi. Sakė, kad gavo krūvą pinigų.
- Kaip? - Iš kur man žinoti.
PUPYČIŲ MAGNETAS
Bičiuliai, labai atsiprašau, kad trukdau,
bet aš visur ieškau Pupyčių magneto.
Gal kuris nors jį matėt?
- Aš čia. - Taip.
Žinai, puikus pakabukas, nes iškart pasako, kas tu toks.
- Taip, ir aš taip sakiau. - Tiesa?
- Taip. - Ko nori?
Tik padėkoti už alų.
Alus buvo skirtas jam, o tu tiesiog buvai ten, taigi…
Girdėjau, kad buvai laive, kai ištraukė tą keistą ranką.
Nieko panašaus nesu girdėjęs.
Aha, taip jau nutiko.
Turiu klausimą, bet pasakyk, jei tai ne mano reikalas.
Iš kur toks bedarbis pusglušis kaip tu ištraukia pinigų blizgučiams ir austrėms?
Tu – faras?
Atsiprašau. Nemaniau, kad jis išeis.
Turbūt negali palikti jo čia vieno,
nes jį tuoj pat apspis merginos.
Nebevalgysi bulvyčių? Einu, pažiūrėsiu, ką veikia Magnetas.
Kokio velnio tu nori?
Šūdų šūdas.
Bet kurią kitą dieną, jei būtumėt paklausę Nevilio,
ar jis tiki Drakonų karaliene ir jos galiomis,
jis būtų nusijuokęs ir atsakęs „ne“.
Atrakinta.
Bet kai pats ten buvo…
viskas atrodė šiek tiek kitaip.
Kalbėti reikia tik vienam iš jūsų.
Man reikia obėjos.
Prakeiksmo.
Nežinau, kaip tai veikia.
Tada prisėsk.
Jaja,
palik mus vienus.
Turiu padirbėti.
Kada tik būsi pasirengusi, Jaja.
Užkaisiu arbatos.
Kalbėk.
Kas tas kipšas, kurio nori atsikratyti?
Jis – žemės supirkėjas, prisistato Kristoferiu.
Mano draugas Vilis sakė, kad jis turėtų parskristi čia šįvakar.
Tada laikas labai svarbus.
- Atnešei pinigų? - Taip.
Čia taip pat tau.
Kažkas tave pamokė.
Turi ką nors, kas priklauso tam vyrui?
Jis ne iš Bahamų.
Tiesa. Jis iš Jungtinių Valstijų.
Tada magija turės būti ypač stipri.
Žinai…
jei tai dėl tavęs padarysiu…
jis gali numirti.
Tebūnie Dievo valia.
Nieko sau.
Neri stačia galva.
Ką gi, gerai.
Gal kai kitą kartą apsilankysi,
paviešėsi ilgiau, palaikysi kompaniją.
Bet tik tu, be beždžionės.
Gal išgersime po kelias taures romo, tu ir aš.
Bet ne šįvakar.
Ką darai? Eik!
Gerai.
Kažkodėl Madlinos galvoje sukosi tik viena mintis,
kad Finis leido jai šįvakar pasirinkti restoraną.
Tau viskas gerai?
Ne, seni.
Man visada buvo įdomu, kodėl gatvėse šviesos raudonos.
Dėl vėžliukų.
Baltas šviesas ką tik išsiritę jie gali supainioti su mėnuliu ir nueiti ne ten.
Jėzau Marija, manai, jam viskas bus gerai?
Deja, manau, čia tik pasirodymas.
Man tikrai labai gaila.
Žinau, turbūt atrodo, kad artėja istorijos pabaiga,
bet iš tiesų tai tik pradžia.
Bet tu taip ir neatsakei. Tu – faras?
Man atostogos.
Turėsi atsakyti į daugybę klausimų.
Tikiuosi, manęs pasistengsi neminėti.
Bet vėliau
gal mudu galėsime pasikalbėti ir išsiaiškinti, kas nužudė tavo vaikiną.
Pamenate, kaip suirzote, kai nustojau pasakoti Jancio istoriją,
vis peršokdavau prie Nevilio ir liepiau jums turėti kantrybės?
Ne. Bloga beždžionė.
Daugybę metų pasakoju istorijas bukiems turistams.
Nevadinu jūsų bukais, bet puikiai žinojau, ką darau.
Nes, Neviliui žiūrint, kaip tas supirkėjas Kristoferis brenda į krantą,
tikiuosi, pagaliau viskas tapo aišku.
Nepasakojau dviejų istorijų.
Pasakojau vieną.
Išvertė Sandra Siaurodinė