„Toți copiii cresc, mai puțin unul.
Ei află curând că vor crește. Iată cum a aflat Wendy.
Într-o zi, pe când avea doi ani, se juca în grădină.
A cules încă o floare și a dat fuga cu ea la mama ei.
Cred că era drăgălașă,
căci dna Darling și-a pus mâna la inimă și a plâns:
«De ce nu poți rămâne așa pentru totdeauna?»
Doar atât s-a spus între ele pe tema asta,
dar Wendy a știut de atunci că va trebui să crească.
Mereu știi după ce faci doi ani.
La doi ani începe sfârșitul.”
Sigur nu e periculos?
A ucis un adult de una singură.
Ăsta e pui, de care o desparte un panou din oțel și sticlă de 7,5 cm.
Pericolul nu e mereu doar fizic.
Te temi pentru mintea sau psihicul ei?
Smee mi-a zis că poate funcționa doi ani fără să fie încărcat.
- Ce altă întreținere necesită hibrizii? - De ce întrebi?
Fiindcă într-o zi o să „absolve” de aici,
iar atunci cineva va trebui să aibă grijă de ea.
E ca și cum o ceapă ar întreba: „Cum am grijă de o stea?”
- Mda, bine. - Crezi că o să te lase s-o iei?
Nu.
Poate.
Ca să ce?
Ca să trăim.
Să fim o familie.
Ea ar putea inventa un mod de deplasare mai rapid decât viteza luminii
și explora cosmosul mii de ani la rând, iar tu vrei să fiți o familie?
E doar un copil.
Da, amăgește-te.
Repet, nu e de ordin mecanic.
E…
Am pus-o la încărcat. Nu ne aude.
Ce anume spune?
A spus că e însărcinată.
Însărcinată…
- A suferit traume… - Asta să-i zic și lui?
A fost mereu mai sensibilă.
Doar ții minte.
- Credeam că am luat măsuri. - Da, arhitectural vorbind…
Dar nu suficient, văd.
Și cum o reparăm?
Cu timpul, cu suficientă terapie.
- Ba nu. - Ascultă, e…
După cum am spus, are sechele. Am știut când am ales-o.
Pot s-o ajut, dar am nevoie de timp.
Nu! O repari acum.
Îi aduci memoria la stadiul de dinainte de turn. O ștergi complet.
Apoi îi reduci reacțiile la stimuli, să proceseze mai lent.
Asta i-ar schimba total personalitatea. Ar contraveni principiilor programului.
Lasă melodrama. Ați spus chiar voi. E un copil suferind.
O ajutăm. Ziceți mersi că avem mijloacele necesare.
Nu putem ști ce impact va avea asupra identității
și psihicului ei funcțional!
- Poate mai rău facem. - Fiți atenți la mine!
Unitatea asta va zâmbi și va face cu mâna de pe scenă peste trei săptămâni.
Când arhitecții IT ai Celor Cinci vor vorbi cu ea la antreuri și cocteiluri,
vreau să fie calmă și fermecătoare, ca și ceilalți.
Nu putem da greș acum fiindcă vă temeți să duceți treaba până la capăt.
Nu vreau!
Pardon?
Vom rezolva.
Nu! Stai puțin! Glumești?
- Soțul tău șovăie. Te poți ocupa singură? - Nu.
Ba da.
Foarte bine.
Atunci așa să faci.
Tu ești concediat.
- Doar nu vorbești serios? - Stai!
Ba categoric.
- Ai nesocotit un ordin direct. - Ai nevoie de mine!
Se pare că nu mai am. Fă-ți bagajele.
Ia-ți liber azi pentru a-ți programa plecarea.
Prezența ta pe insulă va fi ilegală începând de diseară.
Ai putea fi împușcat.
- A fost incredibil! - Da.
E un pic mai greu cu pronunția, dar o să-mi iasă mie.
Sincer să fiu…
cred că a fost o greșeală să fie aduse aici.
Speciile din alte lumi, vechi de milioane de ani.
Știi ce noroc avem că n-au scăpat după prăbușire?
- N-au vrut să fie aici. - Încetează…
Le atribui gânduri și sentimente, dar sunt ucigași.
Ca și noi.
Nu așa.
Noi avem creier, gândim.
Avem o comunitate.
Ei doar supraviețuiesc, mănâncă și poate dorm.
Atât.
Albinele fac la fel.
Și furnicile. Au mușuroaie, sisteme sociale, colonii întregi.
A încercat să ne ucidă.
Ăsta nu.
- Ăsta ar putea fi cuminte, Joe. - Marcy…
- Aici spunem „da”, nu spunem „nu”. - Ce mama naibii mai înseamnă și asta?
Băiatul genial a spus că „nu” e primul pas spre nimic.
Spre a nu fi nimic, a nu realiza nimic. Așa că aici spunem „da”.
Dacă cineva vrea să profite de tine sau să-ți facă ceva,
„nu” îți oferă putere asupra trupului tău, asupra vieții tale.
Nu e musai să discutăm despre asta. Nu astăzi.
Ultimele zile au fost țicnite rău.
Sunt atât de mândru de tine! Nici nu-mi pot închipui ce greu a fost.
N-o să dureze o veșnicie. Îți promit.
Caut o cale să plecăm de aici.
Și dacă nu vreau?
Bună dimineața. Sunt avocatul McAfee,
moderatorul pe care vi l-a atribuit colegiul guvernator, adică Cei Cinci.
După cum au convenit corporațiile dv., decizia pe care o voi lua
după ce voi asculta pledoariile va avea caracter legal obligatoriu.
Domnule Kavalier, domnișoară Yutani,
mă aștept să dați dovadă de profesionalism,
întrucât acestea sunt chestiuni oficiale.
Domnișoară Yutani, vă voi asculta pledoaria de deschidere.
Voi începe prin a expune aspecte irefutabile.
În primul rând, USCSS Maginot este o navă de cercetare deținută și operată
de Corporația Weyland-Yutani.
Astfel, toate dotările, personalul
și materialele de cercetare de la bord ne aparțin exclusiv nouă.
Reținerea acestor resurse…
- Pardon, aș putea să… - Nu. Așteaptă-ți rândul.
Nava ta nu s-a prăbușit în vid.
Mi-a distrus trei străzi și-a ucis și rănit mii de oameni.
Dle Kavalier, veți avea prilejul să vorbiți, dar acum e rândul drei Yutani.
Habar n-am cum se face pe aici, la hârțogari,
dar în viitor, unde trăiesc eu, ne mișcăm rapid și facem trilioane.
Ne comparăm veniturile oricând.
După cum am spus, este o audiere oficială. Vă rog să dați dovadă de profesionalism.
- Și dacă nu? - Te trimite la culcare nemâncat, țâcă.
Dle Kavalier, contestați spusele drei Yutani?
Ce, că e nava ei? Da, așa e.
I-o dau înapoi după ce văd cum o scot din turnul meu fără să-l dărâm.
Și materialele de la bord?
Hai să te întreb ceva.
Dacă n-a fost întâmplător?
- Poftim? - Păi da. Poate a fost un atac.
Poate pilotul era beat sau poate nava nu era întreținută.
Ea ar fi vinovată de neglijență în serviciu, iar eu aș fi victima.
Ba și mai bine! Aș fi polițist!
Fiindcă trebuie să descopăr de ce mi-au murit atâția cetățeni.
Crede-mă, am demarat deja o anchetă…
Te-ai țicnit dacă-ți închipui că te las să-ți anchetezi prăbușirea.
Ți-am spus deja că vei fi despăgubit abundent pentru prejudiciile aduse.
Nu vreau bani! Păpușă, bani am! Asta e mușamalizare!
Știi ce e așa disperată să recupereze?
Specimene biologice din spațiu.
Da, specii invadatoare și prădătoare,
pe care Weyland-Yutani le-a adus ilegal pe planetă,
încălcând 50 de legi intracorporatiste.
- Fals! - Să arăt pozele?
Stai!
Sunt specimene care ne aparțin,
menite a fi studiate într-un laborator de pe altă planetă.
Vor fi transferate după ce el nu le va mai ține ostatice.
Dar înțelegeți și poziția dlui Kavalier.
De aceea suntem dispuși să adăugăm
zece miliarde de dolari la suma alocată pentru „suferința” provocată.
Douăzeci!
Cincisprezece.
Douăzeci și cinci.
Fie, 20.
Am convenit?
- Da. - Da.
Bun, le fac pachet și ți le trimit de cum se termină carantina.
- Ba nu! - Ba da.
Precedentul stabilit pentru o carantină este de șase săptămâni, nu-i așa?
Așa stipulează Tratatul Brubaker.
Îți dau 50 de miliarde și intrăm imediat în posesia lor.
E foarte periculos, știi? Pentru planetă.
Nu sunt ale tale!
Sunt ființe vii. Teoretic, nu sunt ale nimănui.
Bun, cred c-am încheiat!
Deci încă 20 de miliarde despăgubiri și-ți redau specimenele după carantină.
Și, firește, gândurile bune și rugăciunile tale
pentru victimele făcute de Maginot sunt mereu binevenite.
În numele Celor Cinci, mă bucur nespus că am ajuns la o soluție amiabilă…
Hai taci!
Cum stăm?
Aș putea avea un xenomorf până diseară.
- „Ai putea”? - Am racolat un individ.
Riscul unui eșec e mare.
Iar Prodigy a înăsprit paza pe insulă în ultimele 24 de ore.
- Probabil se așteaptă la un atac direct. - Ce recomandare ai?
Destabilizăm complexul și le scoatem în toiul haosului.
Ia te uită la tine!
Aproape om. O mașinărie care se detestă.
Ce mă invidiezi!
Sigur. Modelul de ieri, robotul relevant. Cine n-ar vrea să fie ca tine?
Cum e la o companie la care ești deja perimat?
Nu pricep.
Sunt drăgălași copiii ăia ai voștri cu trupuri noi-nouțe.
Tre' să-mi iau și eu unul.
Un copil sau un trup care nu e atât de trist?
Știi ce-mi place cel mai mult când omor sintetici?
Că ăia nu simt durere.
Nu le întunecă nimic judecata când încep să-i hăcuiesc.
Vezi tu, aș fi zis că tocmai durerea lor oferă satisfacție.
Mai ales cyborgilor.
Clipa în care îți dai seama că de fapt nu ești mașină,
când primul ochi iese din orbită.
Ne vedem curând, hârbule.
Doar câteva ajustări, scumpo, și gata, da?
Ce minune, nu?
Să poți îndepărta traumele.
Încă puțin și gata, bine?
Bună!
Te…
Te simți mai bine?
„Mai bine”?
Mai bine decât când? N-am nimic.
Mă simt normal.
Dar parcă am dormit o mie de ani.
Care-i treaba?
Păi mă gândeam…
Ai zis că o să naști.
Vezi să nu!
Când?
Acum câteva zile?
Curly mi-a zis că spuseseși…
Acum câteva zile eram în sala de antrenament și am făcut drumeția.
Nu, când Slightly și Smee s-au întors de la locul prăbușirii.
- De la ce? - De la prăbușire?
Din oraș. Ai văzut animalele din parcul zoo distrus.
Lasă bășcălia.
Acum câteva zile cel mai tare m-au speriat poveștile cu fantome și lanternele.
Nu, alea au fost…
Ce-ai pățit?
Nimic. Tu ce ai pățit?
Am fost în oraș, Nibs.
Nava se prăbușise și ne-am dus să-i salvăm pe oamenii ăia.
Și ai găsit ochiul.
Te-a speriat rău.
- Termină! - Ce să termin?
Nu țin minte nimic.
Ce am? Nu-mi amintesc nimic.
Nu-i nimic.
Lasă, sigur îți amintești tu.
Mai știi că te-ai dus cu Arthur și Doamna Sylvia?
Când?
După ce ai zis că o să naști. Au…
„Cât a dormit, a avut un vis.
A visat că Țara de Nicăieri venise prea aproape.
Și că un băiețel ciudat pășise din ea.
Nu s-a speriat de el, căci credea că-l mai văzuse
în chipurile multor femei care nu aveau copii.
Poate e regăsit și în chipurile unor mame.
Dar în visul ei, băiatul sfâșiase vălul care tăinuia Țara de Nicăieri.
Și i-a văzut pe Wendy, John și Michael…”
Știu că pot! Știu! Trebuie să-l găsesc!
„…privind prin deschizătură.”
Știu.
Știu!
Știu! Știu că pot, doar că trebuie să…
Dă-mi pace!
- Te simți bine? - Da.
- Mai suntem prieteni, da? - Te rog! Am de rezolvat o chestie!
- Ce țâfnoși sunteți! Nu-mi mai place! - Nici nu trebuie să-ți placă totul!
Suntem oameni mari acum.
E nașpa să fii mare!
Da, la greu.
N-am putea să… Știu și eu…
- Nu, am… - Ai treabă, știu.
- Auzi, Smee? - Nu.
Ascultă!
Stai să fac ce am de făcut și promit că apoi ne jucăm ce și cât vrei tu.
Pe bune?
Da.
Ce faci?
Te îmbrățișez ca un om mare.
90 DE PAȘI PE CORIDOR CĂTRE CAMERA HIBRIZILOR
- Salut! - Salut!
Ai văzut-o pe Marcy?
- Nu, n-am văzut-o. - Bine.
Am putea s-o căutăm, nu?
Sigur apare ea.
Mai zi-mi o dată…
Cum te chema înainte?
Aarush!
Grăbește-te!
Nu pot.
Înțeleg dacă n-ai voie să spui.
Zi-i: „Trebuie să vii cu mine.”
Nu-i corect, să știi.
Wendy își poate vedea rudele, dar eu?
Vom vorbi cu ei, promit.
Aș putea să…
Vreau să-ți arăt ceva.
- Ce? - E secret.
- Păi… - Hai, o să-ți placă!
Salut!
Ne trebuie un om în patrulă. Vii?
Nu! Ar fi urât din partea lui. Tocmai voiam să…
- Nu durează mult. - Vorbim când mă întorc, da?
Nu, acum trebuie!
E pentru Wendy.
Îmi pare rău, băiete, e vina mea. E ordin de sus, problemă de siguranță.
Îl aducem înapoi cât mai repede.
- Care-i faza cu ăla? - Habar n-am.
Bun, pe aici. Hai să te echipezi!
Prefer să stau aici, cu gândacii, șopârlele și melcii.
Îmi convine. Rahaturile înfiorătoare sunt în laborator.
Adică monștrii?
Sau poate se bușește vreun robot de-ăla sinistru și începe…
Scuze.
Chiar e sora ta în mașinărie?
Da.
Așa cred.
Pentru mine, chiar e.
Cică Yutani e turbată.
Poate-și trimite cyborgii să ia monștrii.
De asta patrulăm pe aici. Trebuie să fim pe fază.
Suntem pe o insulă, la mama dracului. Nu poți veni, nici pleca de aici.
- Vor doar să ne dea de treabă. - Sigur se poate pleca, nu?
- Sunt câteva nave aeriene și bărci. - Poți ajunge pe continent cu barca?
Nu știu, dar pe cărarea asta, mai încolo, e un indicator pentru docuri.
Doar nu poți cere permisie de weekend.
Totul e controlat strict.
De oamenii noștri? Îi cunoaștem?
Nu, insula are propria pază. Noi suntem…
Noi suntem doar „gorilele”, slujitorii.
Suntem dispensabili.
Am fost cu tata pe o barcă acum multă vreme.
- Aveați bărci prin preajmă în copilărie? - Termină!
Ce să termin?
Ce ai de gând. Întrebi de bărci, cât de departe suntem…
Ne merge bine aici. Suntem în viață și suntem plătiți.
N-o rasoli.
Monștrii sunt aici.
Poate. Dar, dacă eu sunt aici, măcar știu.
Ce știi?
Unde-s monștrii.
- Alo? - Ești în laborator?
- Nu. Ai plecat și… - Am fost pe continent câteva ore.
A fost o întrevedere cu Yutani. Ajung înainte de înserat.
- Bine, ce vrei să fac? - Creaturile au nevoie de hrană și apă.
Verifică datele de azi-noapte și alege următorul experiment de pe listă.
Curly e cu tine?
Nu, dar mă descurc și singur.
Pas cu pas. Respectă cu sfințenie protocolul.
Metoda științifică e lege, nu tocmeală.
Am înțeles.
Am treabă.
- Kirsh m-a trimis în laborator. - Să vin și eu?
Nu, mă descurc.
Pa!
Chiar ai…
Fii cuminte…
„Firește, numărul băieților de pe insulă se schimbă…
pe măsură ce sunt uciși.
Dar par să crească, ceea ce nu e permis…
Peter îi rărește.”
Wendy?
Ce i-ai făcut?
- Cui? - Lui Nibs.
A uitat mai tot ce-am făcut săptămâna asta.
Și nava prăbușită, și lupta, și că a zis că va naște.
Draga mea…
e mai complicat.
Știi că era tulburată.
Am examinat-o și i-am descoperit o eroare într-o subrutină.
- Am remediat-o… - Făcând-o să uite.
Am îndepărtat datele corupte înainte s-o corupă cu totul.
Curios cuvânt.
„Corupt.”
- Înseamnă… - Știu ce înseamnă, nu sunt proastă.
Firește că nu ești.
Eu i-am zis lui că aici spunem „da”.
Nu i-ai dat de ales, nu?
I-am dat medicamentul și gata, cum fac toți doctorii.
Te rog, Wendy! Vă respect enorm pe toți.
Fiindcă suntem speciali.
Desigur.
Chiar sunteți.
Potențialul vostru depășește orice imaginație.
Kirsh mi-a spus că te duci foarte des în laborator în ultima vreme.
Trebuie supravegheate.
N-au cerut să vină aici.
Păi…
Sunt specimene prinse de Weyland-Yutani.
El le studiază.
Pentru el sunt experimente.
Aici e un complex științific plin cu oameni de știință.
Cu asta ne ocupăm. Studiem.
Așa faceți și cu noi.
- Wendy… - Nu așa mă cheamă.
Marcy. Marcy, hai să stăm jos și…
A zis: „Nu vă mai prefaceți!”
Eu l-am întrebat dacă suntem oameni sau altceva.
Mi-a spus să nu ne mai prefacem că suntem oameni. Și are dreptate, cred.
Dacă așa sunt oamenii, nu mai vreau să fiu om.
Să ucid și să dezmembrez doar ca să văd ce e înăuntru.
- Cine a spus asta? - Kirsh.
A spus că oamenii dezvoltă atașamente.
Sentimente.
Dar nouă nu ne trebuie.
Ne putem descotorosi de ele.
De tristețe.
De nebunie.
Să vedem lumea așa cum e, cu ochii, nu cu inima.
Firește că a spus asta.
E o mașinărie.
Marcy, crede-mă.
Tot ce facem aici e spre binele vostru.
Eu nu trebuie decât să fiu sigură că nu se pierde nimic.
Nibs s-a pierdut.
Ba nu, am ajutat-o.
Vor apărea probleme cu tranziția?
Firește, tehnologia e nouă.
Ați pornit într-o odisee pe care n-a mai străbătut-o nimeni.
Dar vă suntem alături.
Eu sunt aici ca să vă ajut.
Să fiu sigură că reușiți.
Dar trebuie să colaborăm, nu?
Trebuie să-mi spuneți ce probleme aveți, ca să vă ajut să le remediați.
Dacă tu ești problema?
Ai o clipă?
Salut.
Joe, nu? Sau preferi „Hermit”?
- Ce faci? - Eu? Nimic.
Plec. Fac un drum scurt. Doar nu m-au dat afară.
Te-au dat afară?
Nu.
Ba da, dar nu-ți face griji. Am vreo șase diplome.
Scuze, voiai ceva?
Da, păi…
Am observat cum ai grijă de Marcy…
Wendy. Când îi calibrai auzul…
În fine, am observat că pui suflet.
Da, am pus. Adică pun.
Aș vrea să te întreb ceva și poate îmi dai un răspuns sincer.
Poate așa mă liniștesc și eu puțin.
Cam tot din ce facem aici e confidențial, dar o să răspund dacă pot.
E sora mea în siguranță aici?
Fii sincer, te rog.
Sigur că da.
Ca un seif la bancă.
Eu și soția facem tot ce putem ca să le fie copiilor bine.
Hai să-ți arăt! Le pot afișa semnele vitale aici.
Hai!
Uite, ăsta e Smee. E sănătos.
Iar aici e Wendy.
IA-O ȘI DU-O DE AICI CODUL BĂRCII: 102-770
Da.
Văd.
Și uite…
Iată semnele vitale ale lui Wendy. Sunt perfect normale.
RULEAZĂ SCRIPT: URMĂRIRE_HIBRID OPRIRE URMĂRIRE HIBRID? DA/NU
DEZACTIVEAZĂ URMĂRIRE PENTRU TOȚI
Doar atât îți pot garanta.
Facem tot posibilul pentru ei. Au mereu parte de cele mai bune îngrijiri.
Da, asta voiam să aud. Mulțumesc.
Drum bun!
DEZACTIVARE URMĂRIRE PENTRU TOȚI EROARE
Ce?
Rahat!
ULTIMA POZIȚIE CUNOSCUTĂ: LABORATORUL SECURIZAT
Hai odată!
ÎNCUIAT introduceți codul
Nu pot.
Nu găsesc pe nimeni.
Ba sigur că da. Ești băiat ascultător.
Vrei să-ți iei adio de la mama ta înainte să moară?
Nu! Te rog!
Te rog! O să încerc! Dar mai dă-mi o șansă, te rog!
Nu-i face nimic! Te rog!
Răspunde! Mă auzi?
Mai ești?
Îl cauți pe Tootles?
Dispozitivul de urmărire e oprit. L-ai văzut?
Nu.
Nu, Kirsh mi-a zis să stau cu ochii pe chestiile lui. Nu mi-a dat…
Tootles?
Nu!
Tootles!
Tootles…
Slightly!
Slightly! Ajută-mă!
Poți deschide de afară? Sunt încuiat!
Deschide din exterior! Sunt încuiat!
- Familia mea e la cheremul lui. - Ce?
Și eu am familie!
Am și eu familie!
Operațiuni, aici dr. Sylvia!
Da!
Totul în regulă?
Afirmativ.
Arthur!
Subtitrarea: Adrian Bădițoiu