"Alle barn, bortsett fra ett, vokser opp.
De vet snart at de vil vokse opp,
og Wendy visste det slik:
En dag, da hun var to år gammel, lekte hun i en hage.
Og hun plukket en blomst og løp bort til moren sin.
Hun må ha sett nydelig ut,
for Mrs. Darling la hånden på hjertet sitt og ropte:
'Hvorfor kan du ikke forbli slik for alltid?'
Det var alt som ble sagt om temaet,
men fra da av visste Wendy at hun måtte bli voksen.
Du vet det etter at du blir to år.
To er begynnelsen på slutten."
Er hun trygg?
Hun drepte en voksen mann alene.
Det er et barn. Bak åtte centimeter stål og herdet glass.
Trygghet handler ikke om kropper.
Så du er bekymret for intellektet hennes, følelsene hennes?
Smisk fortalte meg at han kan gå to år uten å lade opp.
Hva annet vedlikehold trenger hybridene?
Hvorfor?
Jeg mener… En dag vil hun uteksamineres herfra, og når hun gjør det,
vil hun trenge noen til å ta vare på henne.
Det er som en løk som spør: "Hvordan tar jeg vare på en stjerne?"
Greit. Ok.
Tror du han vil la deg ta henne med deg?
Nei.
Kanskje.
For å gjøre hva?
Leve.
Være en familie.
Søsteren din har potensial til å finne opp ting raskere enn lysreiser
og utforske stjernene i tusenvis av år,
og du vil at hun skal være en familie?
Hun er bare et barn.
Fortsett å tro det.
Som jeg sa, det er ikke mekanisk.
Er hun…
Hun lader. Hun hører oss ikke.
Så nøyaktig hva sa hun?
Hun sa hun var gravid.
Gravid.
-Hun har en traumatisk fortid. -Skal jeg si det til ham?
Hun har alltid vært emosjonell. Du husker det.
-Jeg trodde vi tilpasset oss det. -Jo, i oppbyggingen…
bare ikke nok, tydeligvis.
Hvordan fikse henne?
Med tiden, med nok terapi.
Nei.
Hør her, hun er…
Det er traumer i fortiden hennes. Vi visste det da vi valgte henne.
Jeg kan hjelpe henne. Jeg trenger tid.
Nei. Du går inn.
Tilbakestill henne til før tårnet. Slett hukommelsen.
Skru ned reaksjonene på stimulus og senk prosesseringshastigheten.
Du mener å endre personligheten hennes.
-Det strider mot prinsippene i programmet. -Ikke vær dramatisk.
Du sa det selv. Hun er et barn i nød.
Vi hjelper henne. Du burde være glad vi har verktøyene.
Vi vet ikke hvilken innvirkning dette vil ha på identiteten,
på hennes fungerende psykologi.
Vi kan forverre den.
Hør på meg, begge to.
Denne enheten kommer til å smile og vinke fra scenen
om tre uker.
Og når informasjonsarkitektene
i De fem snakker med henne over kanapéer og cocktailer,
vil jeg at hun skal være rolig og sjarmerende, akkurat som de andre.
Vi kan ikke mislykkes nå, bare fordi dere ikke har mot til å fullføre det.
Jeg gjør det ikke.
Unnskyld?
Vi gjør det.
Nei, vent, tuller du?
Mannen din har tvil. Kan du gjøre det selv?
Nei.
Jo.
Bra.
Så gjør det.
Du har sparken.
-Det kan du ikke mene. -Vent litt.
Absolutt.
Du adlød ikke en direkte ordre.
Du trenger meg.
Men ikke mer, virker det som. Pakk tingene dine.
Du kan organisere transporten din.
Er du på øya på slutten av dagen, er det eiendomskrenkelse.
Og du kan bli skutt.
-Det var utrolig. -Ja.
Uttalen er litt vanskelig, men jeg skjønner.
Jeg skal være ærlig.
Det var en feil å ta dem med hit.
Arter fra andre verdener, millioner av år gamle.
Vet du hvor heldige vi er for at de ikke rømte?
-De ba ikke om å komme hit. -Ikke gjør det.
Du gir dem tanker og følelser. De er mordere.
Det er vi også.
Ikke sånn.
Vi har hjerne, vet du, vi tenker.
Vi har fellesskap.
De overlever, spiser, sover, kanskje.
Det er alt.
Bier gjør det.
Maur gjør det.
De har bikuber, systemer, hele kolonier.
Den prøvde å drepe oss.
Ikke denne.
Joe, jeg tror denne kan være snill.
Marcy.
Dette er et "ja"-sted. Ikke et "nei"-sted.
Hva i helvete betyr det?
Guttegeniet sa at "nei" er første steg mot ingenting.
Å være ingenting. Oppnå ingenting. Og her sier vi "ja".
Hvis noen prøver å utnytte eller skade deg,
gir "nei" deg makt.
Det gir deg makt over kroppen. Over livet ditt.
Vi trenger ikke å snakke om dette. Ikke i dag.
Det har vært noen sprø dager.
Jeg er så stolt av deg. Jeg kan ikke forestille meg hvor tøft dette har vært.
Det er ikke for alltid. Jeg lover.
Jeg prøver å få oss ut herfra.
Hva om jeg ikke vil?
God morgen. Jeg er advokat McAfee.
Moderatoren tildelt deg av regjeringskollektivet kjent som De fem.
Som avtalt av selskapene deres,
vil avgjørelsen jeg tar
etter å ha hørt bevis og argumenter, være juridisk bindende.
Mr. Kavalier, Ms. Yutani,
jeg forventer at dere oppfører dere profesjonelt
siden dette er profesjonelle saker.
Ms. Yutani, jeg vil nå høre innledningsforedraget ditt.
La meg ramse opp fakta som ikke er omstridt.
USCSS Maginot er et forskningsfartøy eid og drevet
av Weyland-Yutani Corporation.
Det betyr at alt datautstyr,
personell og forskningsmateriale om bord tilhører Weyland-Yutani.
Beslag og oppbevaring av disse…
-Beklager, kan jeg… -Nei.
Vent på tur.
Skipet krasjet ikke bare i det abstrakte.
Det ødela tre kvartaler av byen, drepte og skadet tusenvis.
Mr. Kavalier,
du får sjansen til å snakke, men dette er Ms. Yutanis tid.
Ja, hør her, jeg vet ikke hvordan ting gjøres her,
men i fremtiden, der jeg bor, beveger vi oss fort og tjener billioner.
Vi kan jo sammenligne inntekter.
Som jeg nevnte i utgangspunktet, dette er en profesjonell høring,
og dere skal oppføre dere profesjonelt.
Ellers hva?
Ellers sender han deg til sengs uten middag.
Mr. Kavalier, bestrider du faktaene Ms. Yutani har oppgitt?
Hva, at det er hennes skip? Nei.
Hun kan få det tilbake
så snart jeg vet hvordan jeg fjerner det uten å velte det.
Og materialene om bord?
La meg spørre deg om noe. Hva om det ikke var et uhell?
-Hva? -Ja.
Kanskje det var et angrep.
Eller piloten var full eller skipet så dårlig vedlikeholdt
at det er kriminell uaktsomhet,
hun er forbryteren og jeg offeret.
Eller et bedre ord. Politimannen.
Det er min jobb å finne ut hvorfor så mange av mine borgere er døde.
Vi er allerede godt i gang med å etterforske…
Hvis du tror jeg vil la deg etterforske ditt eget krasj, er du gal.
Jeg har allerede sagt at du vil bli mer enn godt kompensert for skaden.
Det handler ikke om penger! Jeg har penger. Dette er en dekkoperasjon.
Vet du hvorfor hun er så desperat?
Biologiske eksemplarer fra rommet.
Ja, invaderende arter,
rovdyr som Weyland-Yutani smuglet til planeten
som er direkte brudd på 50 lover.
-Ikke sant. -Vil du se bildene?
Vent.
Dette er private eksemplarer
som skal studeres på et anlegg utenfor planeten.
De blir overført dit
i det øyeblikket Mr. Kavalier slutter å holde dem som gisler.
Og likevel kan du forstå Mr. Kavaliers posisjon.
Som er grunnen til at vi er villige
til å legge til ti milliarder dollar i erstatningen for hans smerte og lidelse.
Tjue.
Femten.
Tjuefem.
Da sier vi tjue.
Er vi enige, da?
-Ja. Ja, det er vi. -Ja.
Ok, jeg pakker dem inn og sender dem tilbake…
så snart karantenen er over.
-Nei. -Jo.
Seks uker er den etablerte presedensen for karantene for romvesen.
Stemmer ikke det?
Det er det Brubaker-avtalen etablerte.
Femti milliarder, og vi tar over umiddelbart.
Det er ikke trygt. For planeten.
De tilhører ikke deg.
De er levende vesener. Teknisk sett tilhører de ingen.
Jeg antar vi er ferdige.
Det er 20 milliarder i tillegg til skader,
og vi leverer dem tilbake etter juridisk karantene.
Og dine tanker og bønner
for alle ofrene i Maginot-ulykken er selvsagt alltid velkomne.
På vegne av De fem,
la meg si hvor glad jeg er for at vi kunne komme til et vennlig…
Hold kjeft.
Hvor står vi?
Jeg kan ha en i løpet av dagen.
-Kan. -Det er en rekruttert ressurs.
Det er en sjanse for å mislykkes.
Og Prodigy har økt sikkerheten på øya
betraktelig det siste døgnet.
De forventer et angrep.
Hva anbefaler du?
Vi destabiliserer anlegget og forsvinner i kaoset.
Se på deg.
Det nesten menneskelige. En selvhatende maskin.
Du må være misunnelig.
Greit. Gårsdagens modell, den utrolig relevante roboten.
Hvem vil ikke være deg?
Hvordan er det å bli gjort foreldet?
Jeg vet ikke hva du snakker om.
De er søte, barna dine med sine nye kropper.
Jeg må få meg en sånn.
Et barn eller en kropp som ikke er så trist?
Vet du hva jeg liker best med å drepe synter?
De føler ikke smerte.
Så ingenting forvirrer dem når jeg begynner å kutte dem opp.
Jeg vil tro at det er smerten som gjør det tilfredsstillende.
Spesielt for kyborger.
Øyeblikket da du innser at du ikke er en maskin likevel,
når det første øyet sprekker.
Vi ses snart, gamle leke.
Bare noen justeringer, kjære, ok?
Er ikke det en gave?
Å kunne fjerne traumet.
Bare litt til, ok?
Hei.
Føler du…
Føler du deg bedre?
Bedre? Bedre enn hva? Jeg føler meg bra.
Normal, antar jeg.
Det føles som jeg har sovet i tusen år.
Hva skjer?
Vel, jeg trodde…
Du sa du skulle ha barn.
Ja, særlig.
Når?
For noen dager siden.
Krølle sa at du sa…
For noen dager siden var vi i treningsrommet og på den turen.
Nei, da Spinkel og Smisk kom tilbake fra krasjet.
Hva?
Krasjet?
I byen? Og du så alle dyrene i den ødelagte dyrehagen.
Slutt å tulle.
Det skumleste jeg husker, er spøkelseshistorier og lommelykter.
Nei, det var…
Hva feiler det deg?
Ingenting. Hva feiler det deg?
Vi dro til byen, Nibs.
Og skipet krasjet.
Vi måtte gå gjennom og redde alle menneskene.
Og du fant øyet.
Det skremte deg.
Slutt.
Slutt med hva?
Jeg husker ikke noe av det.
Hva er galt med meg? Jeg husker ikke noe av det.
Det går bra.
Det kommer nok tilbake.
Husker du at du dro med Arthur og Dame Sylvia?
Når?
Etter at du sa at du skulle ha barn. De…
"Mens hun sov, hadde hun en drøm.
Hun drømte at Drømmeland hadde kommet for nær.
Og at en rar gutt hadde brutt gjennom.
Han skremte henne ikke, for hun hadde sett ham før
i ansiktet på kvinner uten barn.
Kanskje han vil bli funnet i ansiktene til noen mødre også.
Men i drømmen hennes leide han filmen som skjuler Drømmeland.
Hun så Wendy, John og Michael…"
Jeg vet at jeg kan. Jeg må finne ham.
…"se gjennom åpningen."
Nei… Jeg…
Jeg vet.
Jeg vet det.
Jeg vet jeg kan. Jeg må bare…
La meg være!
Hei.
-Er du ok? -Det går bra.
Vi er fortsatt venner?
Vær så snill, jeg må ta meg av dette, ok?
Alle er så gretne. Det er ikke gøy lenger.
For alt skal ikke være gøy.
Vi er voksne nå.
Å være voksen suger.
Ja. Veldig.
Kan vi ikke bare… Jeg vet ikke…
-Nei, jeg har mange… -Ting å gjøre. Jeg vet det.
-Hei, Smisk. -Nei.
Hør her.
La meg ta meg av dette,
og jeg lover at vi senere kan spille alle spillene du vil.
Virkelig?
Ja.
Hva gjør du?
Gir deg en voksenklem.
90 SKRITT NED GANGEN TIL HYBRIDROMMET
-Hei. -Hei.
Har du sett Marcy?
Nei, jeg har ikke sett henne.
Ok.
Kanskje vi kan lete etter henne?
Hun dukker nok opp.
Minn meg på…
hva du het før.
Aarush.
Du må skynde deg.
Jeg kan ikke.
Om du ikke kan snakke om det, forstår jeg det.
Si: "Du må bli med meg."
Det er urettferdig.
Wendy får se familien sin, men hva får jeg?
Vi skal snakke med dem, jeg lover.
Hei, kan jeg…
Jeg vil vise deg noe.
-Hva da? -Det er hemmelig.
Jeg…
Kom, det blir gøy.
Hei.
Patruljen mangler en mann. Vil du bli med?
Nei. Det er frekt.
Vi skulle bare…
Det tar ikke lang tid.
-Vi snakkes når jeg er tilbake, ok? -Nei, vi må dra nå.
Det er til Wendy.
Beklager, gutt, det er min feil. Ordre ovenfra. Sikkerhetsproblem.
Vi henter ham så fort som mulig, ok?
Hva i helvete var det?
Jeg aner ikke.
Greit, Q er denne veien. La oss få på deg utstyret.
Jeg vil heller være her ute med insekter, øgler og snegler.
Det passer meg bra. Skumle ting er på laben.
Mener du monstrene?
Eller en av de sprø robotene som har en funksjonsfeil.
Beklager, mann. Beklager.
Er det virkelig søsteren din? I den maskinen?
Ja.
Jeg tror det.
Hun er det for meg.
Jeg hørte at Yutani er sint.
Kanskje hun sender kyborger for å få monstrene tilbake.
Derfor patruljerer vi. Vi må være på vakt.
Vi er på en øy midt ute i hutaheiti.
Ingen vei inn eller ut.
-Dette er for å holde oss opptatt. -Det må finnes en vei ut.
Noen luftskip, et par båter.
Er vi nærme nok fastlandet for båter?
Jeg vet nå ikke det,
men ned den stien finner du skilt for båthavner.
Men du kan ikke akkurat få helgefri.
Alt er under streng kontroll.
Av våre folk? Folk vi kjenner?
Nei. Øya har sin egen sikkerhet. Vi er bare…
Musklene, hjelpen, hva som helst.
Unnværlige.
Faren min tok meg med på en båt en gang. Det er lenge siden.
Vokste dere opp med båter?
Slutt.
Slutt med hva?
Hva enn du planlegger. Spørre om båter, hvor langt unna vi er.
Vi har noe bra på gang.
Vi lever. Vi får betalt.
Ikke kødd det til.
Monstrene er her.
Kanskje. Men om jeg er her, vet jeg i det minste det.
Vet hva?
Hvor de er.
Hei.
Er du i laben?
Nei. Du dro, så…
Jeg måtte fly til fastlandet i noen timer.
Det var et møte med Yutani. Jeg er tilbake til det blir mørkt.
Hva skal jeg gjøre?
Skapningene må mates og vannes.
Sjekk dataene fra i går kveld og velg neste eksperiment fra listen.
Er Krølle med deg?
Nei. Men jeg takler det.
Steg for steg. Følg protokollene nøye.
Den vitenskapelige metoden er en metode, ikke et forslag.
Jeg fikser det.
Jeg må stikke.
-Kirsh trenger meg i laben. -Skal jeg bli med?
Nei. Jeg fikser det.
Ha det.
Har du virkelig…
Flink gutt.
"Guttene på øya varierer i antall,
i henhold til når de blir drept.
Men de vokser opp, det er imot reglene…
Peter tynner dem ut."
Wendy?
-Hva gjorde dere mot henne? -Hvem?
Nibs.
Hun husker ikke halvparten av det vi gjorde.
Ikke krasjet, ikke kranglingen, at hun sa hun skulle ha barn.
Vel, kjære…
Det er komplisert.
Du vet hun var opprørt.
Vi kjørte noen diagnoser og fant en feil i en av subrutinene hennes.
-Måten å fikse det på… -Dere lot henne glemme.
Vi fjernet de korrupte dataene før de kunne korrumpere resten av henne.
Morsomt ord.
Korrupt.
-Det betyr… -Jeg vet det. Jeg er ikke dum.
Nei. Selvfølgelig ikke.
Jeg sa at dette var et "ja"-sted.
Du ga henne ikke noe valg?
Jeg ga henne medisin, som alle andre leger.
Vær så snill, Wendy, jeg har den største respekt for deg. Alle sammen.
Vi er spesielle.
Selvsagt.
Det er dere.
Dere har potensial hinsides alt vi har forestilt oss.
Kirsh sa at du har vært mye i den sikre laben i det siste.
Noen må se på.
De ba ikke om å komme hit.
Vel…
De er eksemplarer. Samlet inn av Weyland-Yutani.
Han studerer dem.
De er eksperimenter for ham.
Dette er et forskningsanlegg fylt med forskere.
Det er det vi gjør. Vi studerer.
Slik dere studerer oss.
Wendy.
Det er ikke navnet mitt.
Marcy. Hva om vi setter oss…
Han sa: "Slutt å late som."
Jeg sa: "Er vi folk, eller er vi noe annet?"
Og han sa: "Slutt å late som." Og jeg tror han har rett.
Jeg vil ikke være folk lenger om det er sånn folk er.
Drepe ting, ta dem fra hverandre bare for å se hva som er inni.
-Hvem sa det? -Kirsh.
Han sa at folk blir romantiske om ting.
Følelser.
Men at vi ikke må.
Vi kan bli kvitt alt det.
All tristheten.
All galskapen.
Se verden for hva den virkelig er, ikke hvordan den føles.
Han ville sagt det.
Han er en maskin.
Marcy. Stol på meg.
Alt vi gjør her, gjør vi for deg.
Min eneste jobb er å sørge for at ingenting går tapt.
Nibs forsvant.
Nei. Vi hjalp henne.
Blir det problemer i denne overgangen?
Selvsagt. Det er ny teknologi.
Du er på en reise som ingen har tatt før.
Men vi er her.
Jeg er her for å hjelpe deg.
Så du kommer deg gjennom det.
Men vi må jobbe sammen, ikke sant?
Du må fortelle meg hva som er galt, så jeg kan hjelpe deg å fikse det.
Hva om du er det som er galt?
Har du et øyeblikk?
Hei.
Joe, sant? Eller foretrekker du Hermit?
Hva gjør du?
Jeg? Ingenting.
Er bare på vei ut. Rask tur. Jeg fikk ikke sparken eller noe.
Sparket de deg?
Nei.
Ja. Men ikke tenk på meg. Jeg har seks grader.
Unnskyld, ville du noe?
Ja. Jeg…
la merke til hvordan du tok vare på Marcy…
Wendy.
Da hørselen hennes…
Uansett, jeg la merke til at du brydde deg.
Ja, det gjorde jeg. Jeg mener… Jeg gjør det.
Kanskje jeg kan spørre deg om noe, og du kan gi meg et ærlig svar,
og så kan jeg kanskje slappe av litt.
Det meste er konfidensielt, men jeg skal svare på det jeg kan.
Er søsteren min trygg her?
Vær ærlig. Vær så snill.
Selvsagt er hun det.
Trygg som en safe i en bank.
Og kona og jeg gjør alt vi kan for at barna har det bra.
La meg vise deg. Jeg kan sjekke de vitale tegnene her.
Kom igjen.
Se, der er Smisk. Ser frisk ut.
Og så er det Wendy.
TA HENNE OG FÅ HENNE UT BÅTKODE 102-770
Ja.
Jeg skjønner.
Og se.
Her er Wendys vitale tegn. Ser helt normale ut.
SJEKK HYBRID-SPORERE
SPORERE AV?
DEAKTIVER SPORERE AV TIL ALLE
Det er alt jeg kan forsikre deg om.
Vi gjør alt vi kan for dem.
God pleie. Hele tiden.
Ja. Det var alt jeg trengte å høre. Takk.
Ha en fin tur.
KOMMANDO DEAKTIVER SPORERE
FEIL
Hva?
Faen.
SISTE KJENTE STED: SIKKER LAB
Kom igjen.
Tast inn koden
Jeg klarer det ikke.
Jeg får ikke tak i noen.
Klart du kan. Du er en flink gutt.
Vil du si farvel til moren din før hun dør?
Nei. Vær så snill.
Vær så snill, jeg skal prøve. Jeg skal prøve. Bare gi meg en sjanse til.
Ikke gjør henne noe. Vær så snill?
Kom inn. Hører du meg?
Hallo?
Ser du etter Tuta?
Sporeren hans er offline. Sett ham?
Nei.
Nei, Kirsh ba meg passe tingene hans, så… Han ga meg ikke…
Tuta?
Å nei.
Nei, nei. Nei.
Tuta.
Spinkel.
Spinkel!
Jeg trenger hjelp.
Kan du åpne den? Jeg er innelåst.
Spinkel, åpne døren. Jeg er innelåst.
Han har familien min.
Hva?
Jeg har også familie.
Jeg har en familie.
Hei, dette er dr. Sylvia.
Ja.
Jøss.
Er alt i orden?
Ja.
Arthur.
Oversatt av: Tore Aasheim