VETŘELEC: ZEMĚ
„Všechny děti, až na jedno, vyrostou.
Brzy pochopí, že k tomu dojde, a Wendy k tomu došla takhle:
Když jí byly dva roky, hrála si na zahradě.
Utrhla další květinu a běžela za svou matkou.
Určitě musela vypadat rozkošně,
paní Darlingová si totiž položila ruku na srdce a plakala:
‚Proč taková nemůžeš zůstat navždy?‘
Víc se o tom tématu nebavily,
ale od té doby Wendy věděla, že musí dospět.
Ve dvou letech to vždy pochopíte. Dva roky jsou začátkem konce.“
Je to bezpečné?
Sama zabila dospělého jedince.
To dítě je za třemi centimetry oceli a tvrzeným sklem.
Bezpečí není jen fyzické.
Co máte na mysli? Její intelekt, pocity?
Šmik mi říkal, že bez dobíjení vydrží dva roky.
Co dalšího hybridi potřebují?
Proč?
Jen to,
že odsud jednoho dne odejde
a bude potřebovat někoho, kdo se o ni postará.
Jako by se cibule ptala: „Jak se mám starat o hvězdu?“
Fajn. Jasně.
Myslíte, že vám dovolí si ji odvést?
Ne.
Možná.
Co byste dělali?
Žili.
Jako rodina.
Vaše sestra má potenciál vynalézt cestování nadsvětelnou rychlostí
a tisíce let zkoumat hvězdy,
a vy chcete žít jako rodina?
Je to ještě dítě.
Když myslíte…
Není to mechanický problém.
Slyší…
Nabíjí se. Neslyší nás.
Co přesně říkala?
Že je těhotná.
Těhotná.
- Měla traumatickou… - To mu mám říct?
Vždycky byla citlivá.
Však víte.
To se mělo upravit.
Ano, systémově…
ale zjevně to nestačí.
Jak ji opravíme?
Chce to čas a terapii.
Ne.
Podívejte, má…
Zažila si trauma. To jsme věděli, když jsme ji vybírali.
Můžu jí pomoct. Jen potřebuju čas.
Ne. Bude to jinak.
Vymažte jí z paměti všechny události od příchodu do věže.
Pak zmírněte její reakce a snižte výpočetní rychlost.
Taková zásadní změna osobnosti popírá veškeré principy programu.
Nedramatizujte to.
Sám jste to řekl. Je to dítě v nesnázích.
Pomůžeme jí. Buďte rádi, že máme jak.
Nevíme, jaký to bude mít vliv na její identitu
a psychologické funkce.
Možná to i zhoršíme.
Oba mě poslouchejte.
Tahle jednotka se za tři týdny bude usmívat a mávat z pódia.
A až si s ní informační architekti z Pětky promluví nad jednohubkami a koktejly,
chci, aby byla klidná a okouzlující jako ostatní.
Teď nesmíme selhat jen proto, že na to nemáte žaludek.
Já do toho nejdu.
Prosím?
Uděláme to.
Ne, počkej, to je vtip?
Váš manžel má skrupule. Zvládnete to sama?
Ne.
Ano.
Dobře.
Tak do toho.
Vy máte padáka.
- To nemyslíte vážně. - Počkat.
Naprosto vážně.
- Neuposlechl jste přímý rozkaz. - Potřebujete mě.
Zdá se, že už ne. Sbalte si věci. Vezměte si volno a zařiďte si dopravu.
Budete-li tu večer, jde o nedovolené vniknutí. Mohou vás zastřelit.
- To bylo úžasný. - Jo.
Výslovnost je trochu problém, ale to si sedne.
Budu k tobě upřímný.
Vzít je sem byla podle mě chyba.
Různé a miliony let staré druhy z jiných světů.
Máme štěstí, že neutekly při havárii.
Oni sem nechtěly.
Nedělej to.
Naznačuješ, že mají myšlenky a pocity. Jsou to zabijáci.
To my taky.
Takoví ne.
Máme mozek, přemýšlíme.
Jsme společenští.
Oni přežívají, jedí, možná spí.
Nic víc.
Jako včely.
Nebo mravenci.
Mají hnízda, společenství, celé kolonie.
Pokusilo se nás to zabít.
Tenhle ne.
Joe, tenhle bude asi hodný.
Marcy.
Tady se souhlasí. Neodmítá se tu.
Co to má sakra znamenat?
Malý génius řekl, že odmítání je první krok k neúspěchu.
Nikdy tak ničeho nedosáhneme. Tady se vším souhlasíme.
Když se tě někdo pokusí zneužít a ublížit ti, odmítnutí ti dává moc.
Nad svým tělem, nad svým životem.
Nemusíme o tom mluvit.
Dneska ne.
Máme toho za sebou dost.
Jsem na tebe hrdý.
Musí to být hrozně těžké.
Nebude to navždy. Slibuju.
Hledám cestu ven.
Co když nechci?
Dobré ráno. Jsem Barrister McAfee.
Vládnoucí celek, známý jako Pětka, mě k vám přidělil coby mediátora.
Dle dohody vašich společností
bude moje rozhodnutí po vyslechnutí důkazů a argumentů právně závazné.
Pane Kavaliere, paní Yutani,
očekávám od vás profesionální chování,
jde totiž o profesionální záležitosti.
Paní Yutani, nyní si vyslechnu vaši úvodní řeč.
Začnu výčtem nezpochybnitelných faktů.
Zaprvé, USCSS Maginot je výzkumná loď,
kterou vlastní a provozuje společnost Weyland-Yutani.
Veškeré datové vybavení, personál a výzkumné materiály na palubě
patří výhradně Weyland-Yutani. Zabavení a zadržování těchto…
- Promiňte, můžu… - Ne. Teď nejste na řadě.
Vaše loď nespadla do prázdna. Zničila kus mého města a zabila a zranila tisíce lidí.
Pane Kavaliere, svou šanci dostanete také, ale teď má slovo paní Yutani.
Nevím, jak to chodí tady v byrokratistánu,
ale u nás v budoucnosti makáme rychle a vyděláváme triliony.
Výdělky si můžeme porovnat.
Jak jsem řekl na začátku, tohle je oficiální slyšení
a podle toho se taky budete chovat.
Nebo co?
Nebo půjdeš spát bez večeře, chlapečku.
Pane Kavaliere, zpochybňujete fakta uvedená paní Yutani?
Že je ta loď její? Jasně.
Dostane ji, až zjistím, jak ji bezpečně vyndat z mojí budovy.
A materiály na palubě?
Na něco se vás zeptám. Co když to nebyla nehoda?
- Cože? - Jo. Možná to byl útok.
Nebo byl pilot opilý a loď špatně udržovaná.
Pak by to byl zločin z nedbalosti a já bych byl obětí.
Nebo ještě líp. Policajtem.
Teď musím zjistit, proč zemřelo tolik mých občanů.
Věřte mi, vyšetřování už…
Myslíte si, že vás nechám vyšetřovat svou nehodu? Jste mimo.
Už jsem vám řekla, že za napáchané škody budete bohatě odškodněn.
Nejde o peníze. Zlato, ty já mám. Je to kamufláž.
Víte, proč to chce tak moc zpátky?
Biologické vzorky z vesmíru.
Jo, dravé invazivní druhy,
které společnost Weyland-Yutani pašovala,
čímž porušila asi 50 korporačních zákonů.
- To je lež. - Chcete fotky?
Počkat.
Jsou to soukromé vzorky
určené k výzkumu v zařízení mimo planetu.
Tam budou převezeny, až je pan Kavalier přestane držet jako rukojmí.
Postoj pana Kavaliera ale chápete.
Proto jsme ochotni přidat dalších deset miliard dolarů
za jeho bolest a utrpení.
Dvacet.
Patnáct.
Dvacet pět.
Tak dvacet.
Jsme dohodnuti?
- Jo, platí. - Ano.
Dobře, připravím je a pošlu zpátky,
až skončí karanténa.
- Ne. - Jo.
Mimozemská karanténa je stanovena na šest týdnů, nemám pravdu?
Vyplývá to z Brubakerské dohody.
Padesát miliard při okamžitém předání.
Pro naši planetu to prostě není bezpečné.
Nepatří vám.
Jsou to živé bytosti. Technicky vzato nepatří nikomu.
Tady jsme asi skončili.
Dvacet miliard plus náhrada škod a vzorky vrátíme po uplynutí zákonné karantény.
A samozřejmě bychom také uvítali
modlitby za oběti havárie Maginotu.
Jménem Pětky chci říct, že jsem potěšen touto rozumnou…
Mlčte.
Co vy?
Dnes bych měl získat xenomorfa.
- Měl? - Je to rekrut, dá se očekávat neúspěch.
V posledních 24 hodinách na ostrově výrazně zvýšili zabezpečení.
Pravděpodobně očekávají přímý útok.
Co doporučujete?
Vyvoláme tam chaos a vytratíme se.
To je pohled.
Skoro člověk. Stroj, co se nenávidí.
Musíte mi závidět.
Jistě. Včerejší model, neuvěřitelně aktuální robot.
Kdo by nezáviděl?
Jak se pracuje pro ty, co vás odepsali?
Nevím, o čem mluvíte.
Vašim dětem ta nová těla moc sluší. Taky si ho musím pořídit.
Dítě nebo tělo, které není tak ubohé?
Víte, co mám na vraždění syntetiků nejradši?
Necítí bolest.
Když je začnu porcovat, mají pořád jasnou mysl.
Víte co?
Nejvíc uspokojující je právě ta bolest.
Obzvlášť u kyborgů.
Okamžik uvědomění, že vlastně nejste stroj,
když se vydloubne první oko.
Brzy na viděnou, stará hračko.
Jen pár úprav, zlato, ano?
Ber to jako dar.
Můžu tě zbavit traumatu.
Ještě chvíli, ano?
Ahoj.
Je…
Je ti líp?
Líp?
Jak jako líp? Je mi dobře.
Asi normálně.
Ale cítím se, jako bych spala tisíc let.
Co se děje?
Myslela jsem…
Říkala jsi, že čekáš dítě.
Jo, jasně.
Kdy?
Před pár dny?
Podle Kudrnky jsi říkala…
Před pár dny jsme trénovali a pak jsme byli na túře.
Ne, když se Drobek se Šmikem vrátili z té lodi.
Z čeho?
Z té lodi?
Ve městě. Byly tam ty zvířata, co utekly ze zoo.
Nech toho.
Moje nejděsivější vzpomínky jsou duchařský příběhy a baterky.
Ne, to bylo…
Co to s tebou je?
Nic. Co je s tebou?
Jeli jsme do města, Zoubko.
Ztroskotala tam loď.
Museli jsme to projít a pomáhat lidem.
A tys našla to oko.
Vyděsilo tě.
Přestaň.
S čím?
Já si to nepamatuju.
Co je to se mnou? Nevzpomínám si.
To nic.
Časem si určitě vzpomeneš.
Vzpomínáš si, žes byla s Arthurem a Dame?
Kdy?
Když jsi řekla, že čekáš dítě.
„Když spala, měla sen.
Zdálo se jí, že se Země Nezemě příliš přiblížila.
A že z ní utekl zvláštní chlapec.
Nebála se ho, neboť měla dojem, že už ho viděla ve tváři mnoha bezdětných žen.
Možná se zračí i v obličeji některých matek.
Ale v jejím snu si půjčil film, který zastírá Zemi Nezemi.
Viděla Wendy, Johna a Michaela.“
Vím, že to dokážu. Musím ho najít.
„Koukala škvírou.“
Ne… Já…
Já vím.
Já vím. Vím, že to dokážu. Jen musím…
Nech mě být!
Hej.
- Jsi v pohodě? - Jo.
- Jsme pořád kamarádi, že jo? - Jen musím něco zařídit.
Všichni jsou tu tak nevrlí. Už mě to nebaví.
Všechno není jen zábava.
Už jsme dospělí.
Je to na nic.
Jo. To máš recht.
Copak nemůžeme… Nevím…
- Ne, mám něco… - Na práci. Já vím.
- Šmiku. - Ne.
Poslouchej.
Jen si něco zařídím a slibuju, že si pak zahrajeme, co budeš chtít.
Fakt?
Jo.
Co to má bejt?
Dospělácký objetí.
90 SCHODŮ CHODBOU DO POKOJE HYBRIDŮ
- Ahoj. - Čau.
Neviděls Marcy?
Ne, neviděl.
Dobře.
Můžeme ji jít hledat.
Určitě se objeví.
Připomeň mi…
jak ses jmenoval?
Aarushi.
Pospěš si.
Já nemůžu.
Jestli o tom nemůžeš mluvit, chápu to.
Řekni: „Musíš jít se mnou.“
Prostě to není fér.
Wendy tady má rodinu, ale co mám já?
Promluvíme si s nimi, slibuju.
Můžu ti…
Něco ti chci ukázat.
- Co? - To je tajný.
No…
Bude to zábava.
Ahoj.
Hlídce chybí člověk. Šel bys?
Ne. To je nezdvořilý.
Zrovna jsme… Nebude to na dlouho.
- Pokecáme potom. - Ne, musíme jít hned.
Je to pro Wendy.
Promiň, za to můžu já. Rozkazy shora. Bezpečnostní opatření.
Vrátí se co nejdřív, ano?
Co to sakra bylo?
Nemám tušení.
Sklad je tady. Nafasuješ vybavení.
Radši bych byla tady s hmyzem, ještěrkama a slimákama.
To mi vyhovuje. V tý laborce je to děsivý.
Myslíš ty příšery?
Nebo ty pitomý porouchaný roboty?
Promiň, kámo. Promiň.
Fakt je tam tvoje ségra? V tom stroji?
Jo.
Myslím, že jo.
Já ji tak beru.
Yutani je prý naštvaná.
Možná si pro ty příšery pošle pár kyborgů.
Proto jsme na hlídce. Musíme být ve střehu.
Jsme na ostrově uprostřed ničeho.
Není cesty sem ani pryč. Chtějí nás jen zaměstnat.
Nějak se odjet dá, ne?
Jsou tu vzducholodě a pár lodí.
Jsme dost blízko pevniny?
To nevím, ale když půjdeš dál, uvidíš ceduli k přístavu.
Propustku tu ale nedostaneš.
Všechno se přísně hlídá.
Hlídají to lidi, co známe?
Ne. Ostrov má vlastní ochranku. My jsme jen…
Svaly, pomocná síla nebo tak něco.
Jsme nahraditelní.
Táta mě jednou vzal na loď. Už je to dávno.
Vyrůstali jste poblíž lodí?
Přestaň.
S čím?
S tím, co plánuješ. Ptáš se na lodě a jak jsme daleko.
Máme se tu dobře.
Jsme naživu. Platí nám.
Neposer to.
Jsou tu ty příšery.
Možná. Ale když jsem tady, aspoň to vím.
Co víš?
Kde jsou.
Haló?
Jsi v laboratoři?
Ne. Odešel jsi…
Musel jsem letět na pevninu.
Měli jsme schůzku s Yutani. Do večera budu zpátky.
Dobře. Co mám udělat?
Dej těm tvorům potravu a vodu.
Zkontroluj včerejší data a vyber další experiment.
Je tam i Kudrnka?
Ne. Ale já to zvládnu.
Krok za krokem. Dodržuj předpisy.
Jedná se o vědecké metody, ne možné návrhy.
Rozumím.
Musím jít.
- Kirsh mě potřebuje v laborce. - Mě taky?
Ne. Já to zvládnu.
Ahoj.
Fakt jsi…
Hodnej.
„Počet chlapců na ostrově se samozřejmě mění
v závislosti na úmrtích.
Když dospívají, což je proti pravidlům…
Peter je probírá.“
Wendy?
Cos jí udělala?
Komu?
Zoubce.
Nepamatuje si půlku tohohle týdne. Ani tu havárii, ani tu hádku.
Ani že říkala, že čeká dítě.
Víš, broučku…
je to složité.
Víš, že byla rozrušená.
Provedli jsme diagnostiku a v jednom podprogramu byla chyba.
- Kvůli opravě musela… - Zapomenout.
Vadná data jsme odstranili, aby ji nepoškodila celou.
Vtipné slovo.
Vadná.
- Znamená to… - Vím co. Nejsem hloupá.
Ne. Jistěže ne.
Řekla jsem mu, že tady se souhlasí.
Neptala ses jí, že ne?
Podala jsem jí lék, jako každý jiný doktor.
- Wendy, já vás velmi respektuji. Všechny. - Protože jsme výjimeční.
Samozřejmě.
To jste. Máte větší potenciál, než jsme si kdy představovali.
Kirsh mi říkal, že často chodíš do zabezpečené laboratoře.
Někdo musí hlídat.
Oni sem nechtěli.
Inu…
Jsou to druhy, které shromáždil Weyland-Yutani.
On je studuje.
Provádí na nich pokusy.
Tohle je výzkumné zařízení plné vědců.
Od toho tu jsme. Studujeme.
Stejně tak i nás.
Wendy?
Tak se nejmenuju.
Marcy, co kdybychom se posadily…
Řekl: „Přestaňte předstírat.“
Já řekla: „Jsme lidi, nebo něco jiného?“
A on na to: „Přestaňte předstírat, že jste lidi.“ Asi měl pravdu.
Jestli jsou lidé takoví, už nechci být člověkem.
Zabíjet tvory, pitvat je, jen abych zjistila, co je uvnitř.
- Kdo to říkal? - Kirsh.
Říkal, že jsou lidé vášniví.
Mají city.
Ale to my nemusíme.
Můžeme se toho zbavit.
Veškerého smutku.
A šílenství.
Vidět svět takový, jaký je, ne jaký se nám jeví.
To by nejspíš řekl.
Je to stroj.
Marcy, věř mi.
Všechno tu děláme pro tebe.
Mým jediným úkolem je zajistit, abyste šli správným směrem.
Zoubka se ztratila.
Ne. Pomohli jsme jí.
Nastanou při přechodu problémy?
Samozřejmě. Je to nová technologie.
Jsi na cestě, po které ještě nikdo nešel.
Ale my jsme tady.
Já jsem tady, abych ti pomohla.
Abys to zvládla bez úhony.
Ale musíme spolupracovat.
Musíš mi říct o svých problémech, abych ti mohla pomoct.
Co když jsi problém ty?
Máte chvilku?
Zdravím.
Ahoj.
Joe, že? Nebo radši Hermit?
Co děláš?
Já? Nic.
Mizím odsud. Jen na chvilku. Ne že by mě vyhodili.
Vyhodili tě?
Ne.
Ano. Ale o mě se neboj. Mám šest titulů.
Promiň, chtěl jsi něco?
Jo. Všiml…
Všiml jsem si, jak ses staral o Marcy…
Wendy.
Když neslyší… Každopádně…
Všiml jsem si, že ti na ní záleží.
To je pravda. Ano.
Na něco se tě zeptám, ty mi upřímně odpovíš
a já se pak možná trochu uklidním.
Většina našich aktivit je tajná, ale pokusím se.
Je tu moje sestra v bezpečí?
Buď upřímný. Prosím.
Jistěže je.
Jako trezor v bance.
S manželkou se o děti staráme, jak dovedeme.
Pojď sem, ukážu ti jejich životní funkce.
Pojď.
Tohle je Šmik. Vypadá zdravě.
A pak je tu Wendy.
ODVEZ JI PRYČ KÓD K LODI JE 102-770
Jo.
- Chápu. - Jo?
Podívej.
Životní funkce Wendy. Vypadá úplně normálně.
SLEDOVÁNÍ HYBRIDA
VYPNOUT SLEDOVÁNÍ?
SLEDOVÁNÍ VYPNUTO
Víc tě ujistit nemůžu.
Děláme pro ně, co můžeme.
Nejlepší péče. Pořád.
Jo. Takhle mi to stačí. Děkuju.
Šťastnou cestu.
CHYBA
„TRUMPETKA“ NEPŘIPOJEN
Cože?
Sakra.
POSLEDNÍ ZNÁMÁ POLOHA: ZABEZPEČENÁ LABORATOŘ
No tak.
ZAMČENO zadejte kód
Já to nezvládnu.
Nikoho neseženu.
Ale zvládneš. Jsi hodný kluk.
Chceš se rozloučit s mámou, než umře?
Ne. Prosím.
Prosím, pokusím se. Dej mi ještě jednu šanci, prosím.
Neubližuj jí, prosím. Prosím.
Ozvi se. Slyšíš mě?
Haló?
Hledáš Trumpetku?
Odpojil se. Viděl jsi ho?
Ne.
Ne, Kirsh chtěl, abych mu hlídal věci. Nedal mi…
Trumpetko?
To ne.
Ne.
Trumpetko.
Drobku.
Drobku!
Potřebuju pomoc.
Můžeš to otevřít? Jsem zamčený.
Otevři zvenku. Jsem tu zamčený.
Má mou rodinu.
Cože?
Taky mám rodinu.
Mám rodinu.
Opsi, tady doktor Sylvia z…
Jo.
Ty jo.
Jsi v pohodě?
Ano.
Arthure.
České titulky: Stanislav Vodička