Jessica, mi pošlješ Jacksonovo datoteko? Nimam je med pošto.
Zvečer bi jo pogledal.
Dobro. Hvala. Se vidiva jutri.
Kaj počneš tukaj? - Pogovoriti se morava.
Ne moreš se kar prikazati.
Stokrat sem te klicala. Ne oglašaš se.
Kaj je narobe?
Nicholas. - Se je kaj zgodilo?
Ja.
No, povej.
Popoldne so me klicali v šolo. Od tam prihajam.
Ravnatelj mi je hotel povedati, kaj se dogaja.
Takrat sem izvedela.
Nicholas že skoraj en mesec ni bil v šoli.
Kaj?
Če ti rečem. Več tednov se je pretvarjal.
Vsako jutro ... - O čem govoriš?
Saj ti razlagam. - Moment.
V enem mesecu nisi opazila, da ne hodi v šolo?
Odšel je z nahrbtnikom in vsem, kar je potreboval za čez dan.
Kot da ni nič narobe. Samo da ni šel tja.
In v šoli so ...
Rekli so, da so mi pošiljali e-pošto, ampak je nisem dobila.
Kaj je počel ves dan? Kam je hodil?
Pojma nimam.
Če kaj vprašam, mi ne odgovori več.
Beth ...
Oprosti, Kate je prišla zaradi Nicholasa.
Izvedela sva, da že en mesec ne hodi v šolo.
Ni samo to, Peter.
Ni dobro.
Govoriti moraš z njim. Jaz ne vem več, kaj bi.
Potrebuje te, Peter. Ne moreš ga kar zapustiti.
Saj ga nisem. Zakaj govoriš take stvari?
Prav.
Zadnjič ...
Prosila sem ga ...
Saj niti ne vem več. Naj pospravi krožnik ali nekaj takega. In ...
Pogledal me je
s ...
Tolikšnim sovraštvom.
Mislila sem, da me bo ...
Kaj?
Bojim se ga.
Prav. Jutri bom šel k njemu. Oglasil se bom po službi.
Hvala.
Preverili smo jih z vidika trajnosti
in pripojitev tega podjetja bo v skladu z našo zeleno strategijo.
S svojo okoljsko, družbeno in upravljavsko politiko
nam bodo dvignili ugled.
Združitev bo koristila tako enim kot drugim.
Odlično. Za zdaj imam dovolj podatkov.
Poklical bom Jeffreyja, naj dajo ponudbo.
Odlično. - Hvala.
Izvolita.
Poklical bom, ko bo pod streho. - Hvala.
Hvala.
Vrata se zapirajo. - Hvala.
Pridi, kuža.
Živjo.
Kaj delaš tukaj? - Ti je prav? Te motim?
Kako si? - Dobro.
Prišel sem, da bi ...
Da bi se pogovoril s tabo. Si lahko vzameš čas?
Prav.
Mama mi je povedala, da ne hodiš v šolo.
Kaj je narobe? - Nič.
Vem, da ti je težko in da si jezen name,
ampak to še ni razlog, da se zapreš pred mano.
Zakaj si nehal hoditi v šolo? - Ne vem.
Ne veš?
Šole ne moreš kar pustiti. Nimaš te možnosti.
Imaš kakšne težave?
Zakaj vzdihuješ?
Brez razloga. - Razlog gotovo imaš. Povej mi.
Nočem govoriti o tem.
Nicholas, če mi nočeš povedati, ti ne morem pomagati.
Kaj si počel vse tiste dni? Kam si šel?
Hodil sem.
Hodil si? Sam?
Ja.
Ampak zakaj, Nicholas?
Se ti to zdi sprejemljivo? Pa še matura se bliža.
Veš, da te lahko izključijo s šole?
Tvoja mama obupuje.
V internat bi te poslala. To hočeš? - Ne.
Spremeniti moraš kaj. Tako ne gre.
S tem se ne morem ukvarjati.
Zakaj to govoriš? Se je v šoli kaj zgodilo?
Ne. - Kje drugje?
Lahko se pogovarjava. Samo ...
Ni to.
Pač ... - Ja?
Tega ne znam opisati.
Povej s svojimi besedami.
Življenje pač.
Ne da mi dihati.
Kaj v zvezi življenjem? - Ne vem.
Mora se kaj spremeniti, ampak ne vem, kaj.
Zato si včasih govorim, da bi mogoče ...
Povej mi.
Rad bi živel pri tebi.
Pri meni? - Jaz in mami ...
Ne razumeva se. Vem, da me ne prenaša več.
Ko sem tukaj,
imam preveč črnih misli.
Rad bi živel z bratcem.
Ja ... - V internatu se mi bo zmešalo.
Ne bo. - Bo. Če ti rečem.
Glavo mi bo razneslo.
Pridi k meni.
Včasih se mi zdi, da me zapušča razum.
O čem govoriš?
Če ti rečem. Ne vem, kaj je z mano.
Ne skrbi, dragec.
Vse se bova dogovorila.
Zanesi se name.
Poklicali ste Kate. Pustite sporočilo.
Jaz sem. Ravno sem govoril z njim.
Me pokličeš nazaj? Hvala.
Zakaj si taka?
Kakšna? - Lahko je v sobi zadaj.
Kaj pa šola?
Bomo že kako. Gotovo ga bo katera vzela sredi semestra. Se ti ne zdi?
Ja, gotovo ga bo.
Ti ga poznaš šele dve leti.
Vem, da imaš zaradi vsega, kar je bilo, o njem slabo mnenje, ampak ...
Ni bil zmeraj tak. V mlajših letih je bil tako ...
Ko sem bil pri njem, je imel ...
Ne vem. Rane.
Rane? Kot ... - Brazgotine na roki.
Zabolelo me je v dno duše.
Moj sinček je.
Ja, prav imaš.
Vest me peče.
Ne morem se slepiti, da nisem kriv za to. Odšel sem, Beth.
Odšel sem. - Nisi ti kriv, če ni zdrav.
Težko obdobje je zanj. - Sicer pa nimam izbire.
Ne morem kar obupati nad njim.
Prav. Razumem.
Ne skrbi. Razumem.
O brazgotinah bi se moral pogovoriti z zdravnikom.
Vem.
Torej ... Si že spakiral? - Ja.
Ne bi ... - Ne, hvala.
Torej ... - Ja.
In ne pozabi, zmeraj se lahko ...
Vem. Hvala, mami. - Kadarkoli, ker ...
Ne misli, da je to zaradi ... - Vem.
Vem, kaj misliš. Ne skrbi.
V redu.
Pokliči me. Počakaj.
Skoraj bi pozabila. - Kaj?
Bananin kruh.
Hvala, mami.
Rada te imam.
Imaš vse? - Ja.
Si našel brisačo, ki jo je pustila Beth? - Ja.
Dobro. Šel bom.
Spat grem.
Vesel sem, da si tukaj. Pogrešal sem druženje s tabo.
Je Beth res prav, da sem se preselil sem?
Seveda. Oba sva te vesela.
To je tudi tvoj dom.
Prav? Spat pojdi. Pozno je.
Ja.
Lahko noč.
Lahko noč, očka.
Dr. Collins, Peter Miller. Oprostite, da vas kličem na mobilnik,
ampak rad bi se pogovoril o sinu Nicholasu.
Mislim, da mora k psihoterapevtu.
Mogoče poznate koga dobrega, torej ...
Pokličite me, prosim. Hvala.
Motim? - Ne. Kar naprej.
Povej.
Res razmišljaš, da bi šel kmalu v Washington?
Hitro se razve.
Menda bo kandidiral na primarnih volitvah. To drži?
Kaj točno ti ponuja?
Boš sodeloval v kampanji?
Ni še omenjal podrobnosti, ampak ...
Prav. Kar delaj. Saj se boš oglasil, ko boš vedel več?
Seveda.
Je doma vse v redu? - Kaj?
Ja, ja. - Odlično.
Hvala, Andrew.
Tukaj so.
Leta 1776, ko so podpisali deklaracijo ...
Za trenutek vas bom zmotila.
Predstavljam vam Nicholasa, ki se vam bo pridružil.
Vem, da ga boste toplo sprejeli.
Živjo, Nicholas. G. Yama sem. Profesor zgodovine.
Dobrodošel. Sedi nekam in me po uri poišči,
da ti povem, kaj jemljemo. - Krasno. Pustila vas bom.
Kot sem že rekel, in to si zapišite,
razmejitev moči med nacionalno in državno vlado.
Leta 1776, ko so podpisali deklaracijo neodvisnosti,
je bilo 13 neodvisnih držav kot prepirljivi sorojenci.
Vsaka je hotela suverenost. Ve kdo, kaj je suverenost?
Absolutna moč. Takrat to seveda ni bilo mogoče.
Je to prvotni načrt?
Živjo. Kako si? - Dobro, ti?
Saj veš. Greš k šefu?
Ja. - Srečo imaš. Dobre volje je.
Dobro. - Si še v New Yorku?
Še, ja. - Lepo.
Kako je s tvojim očetom? Menda ima zdravstvene težave?
Ja. Niti ne. Vse je v redu. Hvala.
Dobro. Dolgo ga nismo videli.
Pozdravi ga. - Bom.
V redu. Se vidiva. - Adijo.
Lahko pridete.
Kar z mano.
SENATOR BRIAN HAMMER DELAWARE
Hvala.
Peter, kako si? Lepo, da si prišel.
Naj ti predstavim dva človeka ...
Nicholas, jaz sem. Zanima me, kako je bilo.
Pokliči me. Rad te imam.
OČE
Nicholas, si pripravljen?
Iti moraš.
Kava te čaka. Imaš jo še čas popiti.
Nicholas, zamudil boš.
Vsaj desetkrat sem te poklicala. Ne more biti vsako jutro tako.
Me slišiš?
Nicholas!
Zakaj mi ne odgovoriš? - Saj ti.
Čas je, da greš. - Vem.
Te Theo sinoči ni zbudil? - Ne.
Srečo imaš.
Tak si kot tvoj oče. Spi kot top.
Izraz, da spi kot dete ...
Morali bi reči, da spi kot moški.
Kje je?
Odšel je že. Zgodaj je imel sestanek.
Kava. Pet minut imaš.
Kaj je narobe? - Nič.
Te kaj boli?
Samo ...
Ni to.
Si nesrečen?
Zakaj si nesrečen? - Ne vem.
Ne veš?
Pogosto jokaš brez razloga? - Ne jokam.
Iti moram.
Te lahko nekaj vprašam?
Seveda.
Si vedela, da je oče poročen, ko si ga spoznala?
Si?
Ja.
Takoj mi je povedal ... - Kaj?
Vprašaj raje njega.
Veš, ko je odšel, je mamo sesulo.
Resnično je trpela.
Ves čas je govorila grozne stvari o njem.
Jaz pa sem ga ves čas vseeno oboževal.
Kot da so me presekali na pol.
Razumem.
Ni lahko.
Pa te to ni ustavilo?
Prosim?
Ko si ga spoznala. Te to, da je bil poročen in je imel sina, ni ustavilo?
Kaj bi rad slišal od mene, Nicholas?
Nič. Ne vem, zakaj sprašujem tebe. Butasto je.
Ni butasto. - Iti moram. Adijo.
Adijo.
Nicholas, jaz sem.
Samo objeti sem te hotela.
Upam, da si v redu.
Rada bi se enkrat dobila s tabo,
če boš imel čas.
Pokliči me. Pogrešam te.
Adijo.
Če jim lahko dokažemo, da ne bi smeli narediti prvega koraka,
se zdi mogoče.
Samo za ravnovesje moči gre.
Ja? - Oprostite.
To ste iskali? - Odlično.
Si našel to v arhivu?
Pohvalno. - Potrebujete še kaj?
Hvala lepa.
To bo zelo koristno. - Živjo.
Kdo je to? - Kdo?
Novi pripravnik. Francoz. Zelo bister je.
Zakaj? - Kar tako.
Se vidimo jutri.
Živjo.
Peter, jaz sem.
Nočem te motiti,
ampak Nicholas se mi sploh ne oglasi.
Puščam mu sporočila, vendar me ne pokliče.
Zato ...
Se lahko pogovoriva?
Hvala.
Lep suknjič. - Hvala.
Izvoli.
Si zadovoljen z novo šolo?
V redu je.
Praviš, da si z vrstniki nisi blizu.
Ne. - Zakaj?
Butasti so. Samo žurke in zabava jih zanimajo.
Mene niti najmanj.
Kaj pa te zanima?
Kaj? - Nič ...
Skratka, zdaj je bolje.
Nisi rad v teh letih?
Nisem ...
Živjo.
Dober dan. - Tam je.
Hvala.
Oprosti zaradi zamude. - Že dobro.
Vem, da si zaposlen. Sploh zdaj, kakor je slišati.
Ja. - Razburljivo.
Kaj prinesem? - Ne vem. Kaj boš ti?
Mineralno, prosim.
Jaz bom martini.
Potem pa dva martinija.
Dobite.
No, kako gre? - Dobro.
Hodi v novo šolo. Pravi, da mu je všeč.
Krasno.
Na začetku sem moral malo pritisniti nanj, zdaj pa mislim, da mu je lažje.
Na bolje gre.
Ti je povedal, kaj se je zgodilo v bivši šoli?
Ne govori veliko.
Ne vem, zakaj je tako žalosten.
Najstnik je. Poznaš najstnika, ki ga je sama sreča?
Ni samo to.
Drugačen je od drugih. - Zakaj to praviš?
Po mojem je bil nesrečno zaljubljen.
Mogoče. Velik romantik je.
Ja.
Ugani, po kom.
Izvolite.
Hvala. - Odlično. Hvala.
Čin.
Kaj pa ...
Beth? - Ja. Kako to prenaša?
Lahko mi poveš.
Prav. - Na začetku je bila malo ...
Najbrž sovražna. - Niti ne.
Mogoče malo vznemirjena. Zaradi otroka. Že tako je utrujena.
Ni mislila, da bo takoj živela z najstnikom.
To razumem. - Ampak generalno gledano gre dobro.
Dobro.
Ji ne greni življenja? - Ne. Lepo se obnaša.
Trudi se. Rad živi z bratcem.
Lepo. - Mislim, da se bo ta del obnesel.
Kate, kaj je narobe?
Nič. Oprosti. - Nisem te hotel užalostiti.
Vem.
Počutim se tako nesposobno.
O čem pa govoriš? Nikakor nisi nesposobna.
Oprosti.
Nisem si predstavljala, da bo kdaj odšel od doma.
Tudi on.
In živel s tabo. - Jaz tudi ne. On me je prosil.
Pri meni je srž vseh težav. - Ni.
Je. Noče več živeti z mano, ko pokličem, se mi ne oglasi.
Daj no.
Samo malo počakaj.
Ja.
Zelo mi je žal. - Je že dobro.
Pred nekaj dnevi
sem našla tole njegovo fotografijo.
S potovanja na Korziko. Se spomniš?
Ja.
Ko gledam to fotografijo,
mi je tako hudo.
Se spomniš, da smo najeli ladjico?
Ja, seveda.
Tisto poletje si ga učil plavati.
Njegov obrazek ...
Tako razžarjen je. Kot mali sončni žarek.
Moje sončece.
Če dobro pomisliš,
je bilo takrat v naši družini ogromno veselja.
Ne vem, kaj se je zgodilo.
Daj no.
Srčno sem ga ljubila.
In tebe.
Tako sem te ljubila, Peter.
Če bi vedel, kako sem te ljubila ...
Ne vznemirjaj se.
Čudovita mama si.
Nisi ti kriva, če ima krizo.
Kmalu bo spet vse normalno.
Ja, bo. Verjemi mi, Kate.
Vse bo dobro.
Misliš?
Ja.
Spi? - Ja. Končno.
Je pa trajalo.
Vem. Skoraj bi še mene zmanjkalo.
Izvoli. - Hvala. Kako lepo.
Je bil dober dan?
Ja. Nič posebnega.
K pediatrinji sva šla.
Sicer sva bila doma.
Pa ti?
Kaj? Kaj? - Kaj?
Zakaj si tako zadovoljen sam s sabo?
Kaj je to?
Se mi hočeš opravičiti? - Zahvaliti.
Za kaj? - Dobro veš.
Lepi so.
Zavedam se ... Mislim ...
Hvaležen sem ti, da se tako dobro držiš.
Saj, s tem se opravičuješ.
Srečo imam, da si tukaj.
Ja, ker tebe skoraj nikoli ni. Ves čas si v službi.
Ne ves čas.
Očka, lahko govoriva ...
Ja, seveda.
Motim, ne? - Sploh ne. Povej.
Nič nujnega ni. Za nasvet sem te hotel prositi.
Lahko počaka. Boš prišel ...
Potem? - Ja.
Super. Hvala.
Videti je bolje, ne?
Povedal je, da je dobil petko pri matematiki.
Res? - Ja. Vesel sem.
Spet pridobiva samozavest. In na zabavo so ga povabili.
Fino. - Skrbi me, da je ves čas sam.
Sicer pa je šlo dobro. - Kaj?
Pregled s Theom pri pediatrinji. - Kaj je rekla?
To, kar ti. Da je faza. Kmalu bo prespal noč.
Dokler ne bo, grem skuhat večerjo, da ne bom zaspala na kavču.
Je že dobro. Jaz bom šel.
Theo.
Pridi k meni.
Je že dobro.
No?
Ne vem. - Poda se ti.
Lepo od tebe, ampak ... - Kaj?
Ne vem, ali moji vrstniki nosijo suknjiče.
Se hecaš? Vsi jih nosijo. Ne? - Prav ima.
Res? - Ja. Dobro izgledaš.
Francosko je.
Glej se. Obleci ga za zabavo. Naslednjo soboto bo, ne?
Ne vem, ali bom šel.
Seveda boš. Moraš se dobivati z drugimi.
Ne znam plesati.
V tem je torej težava.
Kaj?
Doma sva.
Beth.
Spi. - Oprosti.
Kje sta bila? - Moraš ga naučiti plesati.
Vrhunska plesalka je. - Zelo smešno.
Ti se upaš norčevati iz mene? - Ni dober plesalec?
Rekla bi, da ima svoj slog. - Edinstveni slog.
Spoznala sva se na poroki. Takrat sem tvojega očeta prvič videla.
Na plesišču je migal z boki. - S čim?
Še nisi videl pozibavanja z boki? - Ne.
Beth, nauči ga plesati. Na zabavo gre.
Opazuj.
Kaj počneš?
Daj no. - Pokaži.
Daj. - Ne, ne.
Daj.
Se ti zdi pametno?
Nama ne boš pokazal?
Nočem zbuditi Thea. - Daj, očka.
Prav.
Sebi pripišita.
Poglej ta obraz.
Vidiš, zakaj sem se zaljubila vanj?
Kdo se ne bi? - Ne moreš se mi upreti.
Ko začne, vsi drugi nehajo plesati.
Nehote pritegne vso pozornost v prostoru.
Kako se to pleše?
Pojma nimam. Pridi, ti bom pokazal.
Ne, ne, Peter.
Ne, Nicholas. - Pridi.
Takole. Bova? - O ne.
Ljubi bog. Ne. - Prsti, kolena, prsti, kolena.
Ja. Tako.
Samo to ti je treba znati na zabavi.
Ne še en!
Dva sta.
Dal jim boš vetra.
Glej, kako pleše. To je moj sin.
Pridružila se bom.
To je imel pod vzmetnico.
Oprosti. Zdelo se mi je bolje, da ti povem.
Misliš, da še, saj veš ...
Tega ne razumem.
Zdi se, da mu gre dobro.
Hodi v šolo, nasmejan je. Bolje mu gre.
Ja. - Zakaj potem to?
Najlažje bi bilo vprašati njega, se ti ne zdi?
Mogoče govoriti z njegovim terapevtom.
Prav.
Greš ven? - Ja. Na sonce.
V redu. - Pridi sem, mali.
Ne skrbi. Najbrž je še vedno malo krhek.
Ve, da se lahko obrne nate. Gotovo boš kako uredil.
Misliš?
Kje si bil? - Zakaj?
Je kaj narobe? - Ja.
Zakaj si skril nož pod vzmetnico?
Kaj?
Pod tvojo vzmetnico je bil nož. Veš za to? Kaj je počel tam?
Nič. - Kako to misliš?
Imam ga za vsak primer.
Za primer česa? O čem govoriš?
Ne vem. Če bi imeli vlom ali ...
Pokaži mi roko.
Kaj? - Pokaži mi roko.
Ne.
Pusti me. - Nicholas.
Zakaj to počneš?
Nočem, da se raniš. Me razumeš?
Saj se ne.
Poglej brazgotine. Seveda se raniš.
Ravno obratno je. - Kako to misliš?
Nič. - Ne. Razloži mi.
Razloži mi, Nicholas.
Razbremeni me.
Česa?
Česa te razbremeni, Nicholas?
Ko boli, s tem ...
Usmerim bolečino.
Kakšno bolečino?
Nicholas, bolečino zaradi česa usmeriš?
Nočem, da to še počneš. Prepovedujem ti. Jasno?
Je jasno? - Ja.
Nekaterih stvari v življenju pač ne počnemo.
Ga je našla Beth? - Ni važno.
Zakaj je brskala pri meni?
Ni brskala. Postlala je posteljo, ker je ti nikoli ne.
Vzel si nož iz kuhinje ... - Najprej sem ga imel za obrambo.
Pred čim? O čem govoriš? Se zavedaš, da to nima nobenega smisla?
Ti imaš puško. - Kaj?
Za pralnim strojem je puška. - To je nekaj drugega. Darilo je bila.
Kdo ti je dal puško?
Oče. Dolgo tega.
Rad hodi na lov. Lovska puška je. Nimam je za obrambo.
Zakaj ti je dal lovsko puško?
Ne vem. Mogoče je mislil, da mi bo všeč ali bova lovila skupaj.
Nikoli je nisem uporabil. Sovražim lov in vse, kar spada zraven.
Zakaj jo potem še imaš? - Ne govoriva o tem.
Ne razumem, zakaj počneš take stvari.
Vem.
Kaj se ti je zgodilo na prejšnji šoli?
Se ti ne zdi, da bi mi lahko že povedal?
Gotovo se je kaj zgodilo, sicer ...
Nicholas ...
Upam, da boš vsaj terapevtu povedal, če že meni ne.
Prosim. Pomembno je.
Je že dobro.
Razkužilo bom prinesel. - Samo praske so.
Veš ...
Ko raniš sebe,
je to tako, kot bi ranil mene.
Ko si ti prizadel mamo, si tudi mene.
Lepo pozdravljeni. Sedite.
Hvala vam za udeležbo.
Danes imamo tukaj jagodni izbor ljudi.
Steven, mi prineseš kavo? - Ja.
Dobro. Marsikaj moramo obdelati,
zato se lotimo točk, o katerih smo doslej govorili.
Prva točka dnevnega reda je zdravstvo.
Kot veste, mi je ta tema blizu.
V kampanji bom temu posvetil precej časa.
Očka, so tukaj kiti?
Kiti? - Ja.
Ne bi rekel. - Pa delfini?
Ja, delfini se včasih pokažejo.
Včasih plavajo ob barki.
Si ga videl? - Ja.
Peter! - Očka!
Hitro, v morju je! - Kaj?
Moj klobuk!
Hvala. Lep dan želim.
Zgoden si.
Pozdravljen, oče. - Ja. Kar naprej.
Dobro. Ti natočim?
Lahko.
Dobro.
Z ledom? - Ne.
Prav.
Brez ledu.
Torej, čemu se lahko zahvalim za ta ...
Spontan obisk?
Ni nekega razloga. Šel sem skozi Washington, pa sem te prišel pogledat.
Ne poslušaj govoric o mojem zdravju.
Nič ni narobe z mano. Manjše tegobe.
Zdrav sem kot riba. - Dobro.
Maria nama je pripravila kosilo.
Račko. Bo v redu?
Odlično. - Dobro. Na zdravje.
Na zdravje. - Dobrodošel.
Težava je v tem, da se ljudje vsega bojijo. Poglej okoli sebe.
Sami strahopetci.
Nihče noče več tvegati.
Zato so zahodu leta šteta.
To govorim že dolgo in dejstva počasi potrjujejo moje mnenje.
Če iščeš energijo, pogum, podjetništvo,
mi je prav žal, ampak treba bo v Azijo.
Čez nekaj deset let ne bo več Washington, temveč Peking.
Ne, hvala. Odlično je bilo.
V veselje mi je bilo. - Hvala.
Ne, hvala.
Torej ...
Kaj pa ti? Mislil sem, da mesta ne maraš.
Kaj počneš v teh logih?
Sestal sem se z Brianom Hammerjem. Kandidiral bo na primarnih.
Ja, vem. - Hoče, da pomagam pri kampanji.
Ti je ponudil mesto v ekipi? - Ja.
Dobro.
Ne vem še, ali bom sprejel. - Zakaj?
Preveč časa mi bo vzelo in ...
Pa? - Zapleteno je.
V katerem delu? - Ni pravi trenutek.
Nicholas ima krizo.
17 let ima. In ...
Zdaj živi z mano. Na bolje mu gre, vendar je še malo krhek.
Nočem biti odsoten, če pa ...
Kaj?
Si zato prišel? Se pohvalit, kakšen dober oče si?
Ne. - Seveda si.
Mi mečeš pod nos neovrgljiv dokaz o svoji moralni superiornosti?
Kažeš mi, da se lahko v skrbi za sina odrečeš svojim ambicijam,
jaz pa se nisem mogel?
Ne gre za to. - Še kar ne moreš pozabiti?
Kriviš me za dogodke izpred 40 let?
Mi še skušaš dokazati, kakšen zgleden oče si?
Bi rad, da ti zaploskam?
Odlično.
Smešno, da to praviš, ker ...
Ravno zadnjič sem se spomnil časa, ko sem bil Nicholasovih let.
Vidiš? - Ko je mama zbolela.
Po šoli sem šel vsak dan k njej v bolnišnico.
Tebe ni nikoli bilo. Ves čas si bil na poti.
Delal sem.
En teden pred njeno smrtjo sem srečal Toma.
Povedal mi je, da sta prejšnji večer skupaj večerjala.
Nisem vedel, da si v mestu. Nam ne bi povedal ali jo obiskal?
Če ti ustreza, rad prevzamem vlogo pošasti
in se poklonim tvoji popolnosti.
Precej si pretrpel.
Očka ni bil prijazen do tebe niti do mamice.
Pa kaj?
Ni že čas, da odrasteš? Kajti verjemi, da je bedno,
ko petdesetletnik ne more iz kože najstnika.
Če bi rad moj nasvet, Peter,
pozabi že, jebenti. Za božjo voljo.
Pozabi že, jebenti.
Prosim.
Oprosti.
Ja, Harry?
Sestanek je ob štirih.
Ja, ob štirih, ne pol petih.
Je vse v redu? - Ja.
Ti je zoprno iti ven? - Ne. Ravno nasprotno.
Ješ kosmiče? - Ja.
Ne bi počel česa bolj zanimivega?
Sobotni večer je. - Pa?
Ne bi šel v kino ali se dobil s prijatelji?
Nimam prijateljev.
Zakaj to govoriš? - Ker je res.
Z Michaelom sta bila veliko skupaj.
Kaj pa tista zabava?
V redu, očka. - Kaj?
Lahko nehaš?
Prav.
Smem? - Ja.
Ne vem, kdaj sem jih nazadnje jedel.
Boš?
Dobro.
Nisem bil pripravljen. Nisem še. - Pripravljen?
Grozno. Lepijo se. Daj.
Si ujel? - Ne.
Saj nista videla mojih uhanov? Ravno sem jih držala v roki ...
Si pogledala v kopalnici? - Ja, povsod.
Tega ne razumem. Najbrž se mi meša.
Ja. Prosim?
Ja.
Živjo.
Saj jih nisi videl? - Kaj?
Rdeče uhane, ki mi jih je kupil tvoj očka.
Malo prej sem jih držala v roki. - Ne.
Ves čas izgubljam stvari.
Imaš drugo obleko?
Ta ti paše.
Hvala. Prijazen si.
Ne, res. Lepa si.
Kam gresta?
Nič posebnega ni. Na večerjo s Frankom. Ga poznaš?
Ne.
No, je nekaj posebnega.
Odkar imava Thea, bova šla prvič ven.
Če bi rad kaj užival, ne imej otroka.
Hecam se.
Slaba novica. Sarah ne bo.
Kaj? - Ravno je klicala.
V zadnjem trenutku? - Vročino ima.
Kdo je Sarah? - Varuška.
Pokličem Jenny? - Sem jo že. Nima časa.
Moj bog. Super. Edinkrat, ko bi lahko šla ven.
Naj pokličem Franka in odpovem ali ...
Ga jaz čuvam?
Ti?
Misliš, da bi zmogel? - Če kaj pomaga.
Prijazen si. - Zakaj ne?
Lepo od tebe ... - Res ne?
Ja. Pokliči Franka. Raje odpovejva.
Prav. Ni važno.
Kaj?
Zakaj me tako gledaš? - Kaj misliš?
Prijazno se je ponudil. Ne vem, zakaj ne.
Ne veš? - Ne. Lahko čuva bratca.
Nisem prepričana.
Dojenček je in ... - In kaj?
Vse vidiš tako mračno.
Bolje, da vidim mračno, kot da sploh ne.
Kaj misliš s tem? - Nič.
Povej, česa ne vidim? - Ničesar. Nehaj.
Res misliš, da Nicholas ne more čuvati bratca, ko spi?
Dobro veš, da je depresiven. Neuravnovešen je. Celo ...
Mogoče si presenečen, ampak sina ne bom pustila z ...
S kom? Povej. S kom ne boš pustila sina?
Čuden je. Ne reci, da ni. Do konca je čuden. Zmešan pogled ima.
Kdaj se boš sprijaznil, da je moten?
Nicholas ...
Kaj ... Oprosti, samo ...
Razočarana sva, da ne moreva ven. Ni povezano s tabo.
Nicholas ...
Na hodniku so bili.
Nicholas, prosim ...
Nicholas, kaj ... Si v redu?
Očka mi je rekel, da se imaš na novi šoli lepo. Se nimaš?
In da si pri njem zadovoljen.
Upal sem ...
Ampak ni prostora zame.
Predvsem se jima zdim moten.
Ves čas pritiska name.
Tvoj očka? - Tega se niti ne zaveda.
Ves čas govori o šoli. Kot da je v življenju samo to.
To je normalno. Skrbi ga zate. - Briga ga zame.
Za to, kdo sem v resnici. Hoče samo, da sem uspešen.
Kot je on. Vendar nočem študirati prava in postati odvetnik.
To me ne zanima.
Včasih si sanjal, da bi bil pisatelj.
Še pišeš?
Nikoli ne bom izpolnil pričakovanj.
Kaj pa govoriš?
Nicholas, oče ti hoče samo dobro.
Rad te ima in verjame vate.
Samo zelo različna sta si.
Zaradi volitev je pod pritiskom. Se ti ne zdi?
To mu veliko pomeni.
O tem je on dolgo sanjal.
Ampak ...
Ni samo to.
Nisem ...
Nisem dobro.
Očka mi je rekel, da si se razšel s punco.
Zlagal sem se.
Ni razumel, kaj je narobe. Moral sem mu nekaj reči.
Saj veš, kakšen je. Zato sem mu rekel, kar je hotel slišati.
Ampak ...
S tisto punco še ven nisem šel. Samo ...
Nisem narejen kot drugi.
Včasih imam občutek, da nisem za to življenje.
In tega ne prenesem.
Vseeno se vsak dan trudim, kolikor se morem.
Ampak tega ne prenesem, ker ...
Ker boli.
Ves čas.
Naveličan sem.
Naveličan sem tega, da ves čas boli.
Nicholas.
Ob tebi sem.
Ne bom te zapustila.
Pomagala ti bom, da to premagaš. Obljubim.
Ne joči, sončece moje.
Je že dobro.
Kaj?
Danes? Je bil zagotovo on?
Nicholas. - Ja?
Prideš malo sem? Rad bi govoril s tabo.
O čem? - Sedi.
Pogovoriti se morava. - O čem?
O tvoji šoli.
Kaj se dogaja?
Nič posebnega. Zakaj? - Nič posebnega?
Ne.
Danes ste imeli preverjanje, ne?
Kako je šlo? - Mislim, da v redu.
Dobro.
Beth je šla popoldne v park in te videla tam.
Ne vem, kaj si počel, ampak v šoli nisi bil.
Še zadnjič te vprašam, ti pa mi odgovori. Kaj se dogaja?
Spet špricaš? - Ne.
Zakaj potem danes nisi bil v šoli?
Zakaj ti je povedala? - Ne gre za to.
Ja. Rada bi naju skregala. - Ne. Gre za to, da mi lažeš.
Zakaj danes nisi bil v šoli?
Poslušam.
Nisem se dobro počutil.
Nisem mogel iti.
Bojim se testa.
Žal mi je.
Žal ti je?
Poklical sem v šolo.
Veš, kaj so mi rekli?
Da se sploh nisi vrnil.
Tam si bil prvi dan, prejšnji mesec, potem pa se nisi vrnil.
Niti za en dan.
In dobili so mojo e-pošto, da te pošiljava v staro šolo.
Si brez besed?
Si zdaj že vrhunski heker?
Drznil si se govoriti, da dobivaš petke, te vabijo na zabave,
pa si ves čas mi lagal.
Kaj si počel vse dneve? Se sprehajal?
Samo to?
Dala sva ti priložnost, da se postaviš na noge, ti narediš pa kaj?
Popolnoma isto stvar.
Vsem lažeš.
Razloži mi.
Kaj se dogaja?
Se drogiraš?
Potem mi razloži!
Ne vem, kaj naj še naredim s tabo. Res ne vem.
Skušal sem te poslušati, ti biti v oporo.
Skušal sem ti dvigniti samozavest, pa od tega ni bilo nobene koristi.
Res misliš, da lahko počneš, kar ti pade na pamet?
Špricaš, ne sprejemaš odgovornosti, nočeš odrasti?
Kaj bo iz tebe, če ne boš ničesar počel?
Seveda si brez besed.
Ne strmi tako vame.
Me skušaš ustrahovati?
Lahko ti povem, da ne bo vžgalo. Pri meni že ne.
Prav. Povedal ti bom, kako bo odslej.
Takoj jutri boš šel spet v šolo, če ti je prav ali ne.
Ti je jasno? - Ne.
Prosim?
Ne, ne bom šel v šolo.
Kaj počneš, Nicholas? Kaj bi rad?
V tvojih letih sem imel bolno mamo, očeta ni bilo, bil sem brez denarja,
vendar sem se boril dalje. In večino časa sem trpel muke ježeve.
Kaj hudega si doživel ti, da ne moreš hoditi v šolo kot ves svet?
Odgovori. Odgovori! - Tega ne prenesem!
Kaj to pomeni? Česa ne preneseš?
Življenja. In vsega si ti kriv.
Prosim?
Če sem tak, si ti kriv. - Kaj sem naredil? Česa sem kriv?
Gabiš se mi. - Kaj si rekel?
Pridigaš o življenju in delu, potem pa naju zapustiš, kot da sva drek.
Kaj? - Misliš, da si zmeraj pošten,
ampak že od vsega začetka si bil kreten!
Vzemi to nazaj. Si me slišal? Takoj vzemi nazaj.
Kreten!
Jaz sem kreten? Jaz?
Nisem naredil vsega zate? Zaradi tebe sem leta ostajal s tvojo mamo.
Zakaj mi to govoriš?
Povej, zakaj!
Je moj zločin, da sem se zaljubil v drugo?
Kaj se te to sploh tiče? Imam pravico obrniti nov list!
Za moje življenje gre!
Oprosti, Nicholas. Ne vem, kaj mi je bilo.
Dober dan. Kje je psihiatrija?
Levo. - Prav.
Koliko časa si že tukaj? - Kakšne pol ure.
Rekli so, da bodo kmalu govorili z mano.
Kaj se je zgodilo?
Ni me bilo. V službi sem bil.
Našla ...
Našla ga je Beth. V kopalnici.
On je ...
Srečo smo imeli. Rešilec je hitro prišel.
Žal mi je.
Zelo mi je žal.
Res sem mu hotel pomagati.
Na koncu ...
Doktorica. - Dober dan. Jaz sem dr. Leiner.
Skrbim za vašega sina. - Kje je Nicholas?
Počiva. Ni več v nevarnosti, verjemite.
Izvolite.
Hvala.
Vašega sina smo hitro oskrbeli. Rez ni bil globok.
Lepo se bo zacelilo.
Ste prepričani? - Ja. Lahko mi verjamete.
Vendar moramo sprejeti nekaj odločitev.
Ravno sem govorila z njim. - Kaj je rekel?
Ni mu prav, da se je zbudil tukaj. Kar je v teh primerih običajno.
Je povedal, zakaj je ...
Teh zadev smo vajeni.
Za Nicholasa bi lahko bilo pomembno, da je nekaj časa na opazovanju.
Mislite ... - Preverila sem in imamo prosto mesto.
Rekli ste, da ni več v nevarnosti.
Želimo, da ozavesti, kaj je naredil.
Trenutno zmanjšuje pomen tega, kar se mi zdi nevarno.
Ne želimo si, da znova poskusi.
Koliko časa bi moral ostati?
Za nas je pomembno, da ga nadzorujemo in zdravimo.
Redno ga bo obiskoval oddelčni psihiater
in ocenjeval njegov napredek. - Rada bi k sinu.
Samo trenutek.
Oprostite, gor moram.
Socialna delavka vam bo pomagala izpolniti obrazce za sprejem.
Nanjo se lahko obrnete z vprašanji.
Ne bojte se, zdaj je v dobrih rokah.
Kaj pa ta? - To je ozvezdje. Vidiš?
Zvezde ima. - Je redek?
Precej. - Pa ta?
To je Saturn.
Obroče ima.
Peter!
- Mamica je neučakana.
Greva nazaj? - Čakaj, očka.
Počil je. - Kaj bova zdaj?
Plavati boš moral.
Ne znam. Komaj šest let in pol imam.
Ravno prav, da se naučiš.
Saj bo šlo.
Pridi. Ob tebi bom.
Pridi, rakec.
Pridi.
Kaj ste sklenili?
Prestavim sestanek na ponedeljek zjutraj?
Odvisno od tega, kdaj boste šli v Washington.
Naslednji ponedeljek? Ne morem. Moram ...
Ostati moram v New Yorku.
Washington torej odpovem?
Ja.
Hvala.
Živjo. - Peter, jaz sem. Se lahko pogovarjaš?
Ja. Je vse v redu? - Ja ...
Ravno me je klical dr. Harris.
O tem bi se rada pogovorila s tabo.
Je kaj narobe?
Svetuje nama, da Nicholasa nekaj dni ne obiščeva.
Kaj? - Vem.
Kakor je povedal, Nicholas zavrača zdravljenje.
Imela sta dolge pogovore,
da bi prišli do dna temu, zakaj je ...
Veliko govori o ločitvi,
tvojem novem življenju in najinem napetem odnosu.
Dr. Harris je rekel, da bi bilo bolje,
da imajo nekaj dni z njim.
Da si razjasnijo stanje.
Da ga razbremenijo.
Ne more nama preprečiti obiska.
Prosil je, ne zahteval.
V ponedeljek greva tja.
Takrat bomo videli, pri čem smo in ...
Kaj pa vem, medtem ...
Vem, da ti je težko.
Meni je tudi.
Bi jim mogoče zaupala?
Kaj praviš?
Peter?
Imaš vse? - Ja.
Kdaj je let?
Taksi pride čez pet minut.
Nesel ti bom kovček. - Ne, ni treba.
Poslušaj ...
Oprosti zaradi sinoči.
Preveč sem popil in ... - Nehaj.
Ni mi jasno, zakaj se prepirava. - Vem.
Jaz sem kriv. Oprosti.
In ti ...
Ne moreš z nama?
Oprosti, ne. Pač ...
Ni mi do tega, da bi šel v Cape, ker vem, kje je.
Samo za dva dni.
Grozno izgledaš. Ne moreš mu pomagati. - Beth ...
Ne morem.
Prav.
Kdaj ga bodo odpustili?
V ponedeljek bom že kaj vedel.
Pa potem?
Upam, da bom Theu boljši oče.
Nehaj, Peter. Krasen oče si.
Žalosti me, da moram igrati vlogo, ki jo iz dna srca sovražim.
V zadnjih tednih
opažam, da govorim stvari, ki jih je meni oče v mladih letih.
Zaradi tega sem ga zasovražil.
Zdaj to počnem jaz.
Zdi se mi, da sem postal tak kot on.
Kakšne stvari?
"Kaj boš sam s sabo?"
"Ko sem bil jaz toliko star, sem počel to, ono ..."
"Kaj bomo s tabo?"
Če bi vedela, kako me je sram ...
Žal mi je.
Iti morava.
Najprej reci, da mi odpustiš zaradi včeraj.
Zelo si želim, da se ne bi tako prepirala.
Jaz tudi.
Zadnji tedni so bili ...
Vem. - Ne, ne veš.
Nisi doma. Ves čas delaš.
Jaz sem tukaj čisto sama.
Nisi sama. - Sem. In ...
Tako utrujena sem. In ...
Tudi Theo, tvoj drugi sin, te potrebuje. - Beth ...
Ne začenjajva.
Prav.
V redu.
Poklicala te bom, ko bova prispela.
Pridi sem, pikec. Pridi.
Objemček hočem.
En teden te ne bom videl. Pogrešal te bom.
Odkril boš morje.
Videl boš, kako širno in lepo je.
Pozdravi babico.
Žal mi je, da ne morem biti s tabo.
Ostati moram tukaj. Saj razumeš?
Povedal mi boš, kako je bilo.
Povedal mi boš, pikec.
Mami!
Neznosno sem te pogrešal. - Jaz tudi tebe.
Kot da te več mesecev nisem videl. - Zdaj sva tukaj.
Nicholas.
Pet minut te bom pustil z mamo in očetom, kot si me prosil.
Medtem grem po zdravnika.
Velja? - Ja.
Kako si?
Mišek. - Grozno je. Odpeljita me.
Ne skrbi. - Obljubita mi.
Kaj je narobe? - To je bil moj najbolj grozen teden.
Pekel je. Ne pustita me v peklu.
Zato sva tukaj. Govorila bova z zdravnikom.
Kreten je. Ničesar ne razume.
Samo z zdravili me pita. Misli, da sem bolan.
Pravi, da bom moral ostati več tednov, ampak ne morem.
Ne bom prenesel. Tukaj mi je veliko huje kot doma.
Potrebujem vaju.
Odpeljita me domov. Prosim, očka, mami. Rotim vaju.
Pomiri se. Govorila bova z zdravnikom.
Tukaj sva. S tabo sva. - Vesel sem vaju.
Pozdravljeni. Dober dan. - Doktor.
Prav. Sedimo.
Je že dobro. - Sedi k meni, Nicholas.
Michaela, ki skrbi za Nicholasa, bom prosil, naj bo zraven.
Če vam je prav. - V redu.
Odlično.
Torej ...
Nicholas vama je najbrž povedal, da hoče iz bolnišnice.
Ja. - To je rekel tudi meni.
V zadnjih dneh mu je bilo težko.
Res mu je bilo. Zakaj?
Po prvem tednu je pogosto tako. - Nočem ostati tukaj.
Zavedam se, da hočeš domov, toda ...
Tega vam ne bi svetoval. - Vidita?
Zakaj ne?
Nicholas trpi za akutno depresijo.
V bolnišnici bi bilo varneje zanj. - Bolje mi je.
Samo domov hočem. Ne bo več težav.
Vem, da to misliš, Nicholas, ampak po mojih izkušnjah ...
Vidita? Misli, da ve, kako mi je! - Pomiri se.
Miren sem. Debil ničesar ne razume. - Nicholas. Prosim, srčece.
Nicholas.
Prosim, sedi.
Dobro.
Kaj predlagate?
V bistvu potrebujemo več časa.
Samomorilna nagnjenja je težko prepoznati.
Celo za paciente. Ne smemo pa se slepiti, da jih ni.
Vnovični poskusi so zelo pogosti.
Menim, da Nicolas še vedno trpi
za zavračanjem stvarnosti, zaradi česar je tesnoben.
To lahko zdravimo.
Najprej ga moramo samo stabilizirati.
Potem se lahko pogovarjamo, kdaj bi ga izpustili.
Kdaj pa? - Mami.
Samo vprašam.
Zdaj je treba poskrbeti zate.
Ves zdravniški tim potrebuješ. Zdravnike, terapevte, nadzornike.
Me boste pozdravili z glinarjenjem?
Pripomore k zdravljenju, ja. - To je sranje.
Mogoče je to v tvoje dobro. - Moje dobro?
Kako naj ozdravim med ljudmi, ki so še veliko bolj bolni od mene?
O tem sem veliko razmišljal.
O svojem življenju. O urah, ko nisem nič počel.
Zdaj razumem stvari, ki jih ne bom več počel.
Bivanje tukaj je bilo kot elektrošok.
Zdaj se lahko vrnem v normalno življenje.
Lahko se vrnem v šolo. To čutim.
Samo zaupati mi morata.
In odpeljati me morata od tod, sicer ...
Bom potonil.
Resno. Ne zdržim več.
Očka.
Poznaš me. Vem, da me.
Zmeraj si me.
Oni me ne.
Rotim te, očka, ne obrni mi hrbta.
Dragec.
Boš ... - Ja.
Kakšen je postopek, če bi ga odpeljala?
Kot mladoletna oseba je vajina odgovornost.
O njem odločata vidva.
Vendar me dobro poslušajta.
Vajin sin ni v stanju, da bi lahko odšel.
Samo podpišete, pa gre domov.
Toda po mojem strokovnem mnenju bi bilo to veliko tveganje.
Kakšno?
Jaz pri svojem otroku tega gotovo ne bi naredil.
Ne morete me prisiliti, da ostanem. - Lahko bi te.
Moral bi se obrniti na sodnika, česar resnično ne želim.
Raje bi tvojim staršem pomagal, da se pametno odločita.
Mama, oče ... - Vem, da ni lahko.
Sploh pred sinom.
Toda Nicholasa je potrebno zdraviti.
To ni vloga staršev, temveč psihiatrov.
Očka, nisem bolan. - Če se bomo skupaj dobro odločili,
se bo lahko Nicholas kmalu vrnil veliko boljšega zdravja.
Lahko bo normalno živel. - Mami, domov hočem.
Vem, srčece.
Ne pustita me tukaj. Rotim vaju. - Peter, reci kaj.
Dajta mi drugo priložnost.
To je bil klic na pomoč. Močno obžalujem.
Hotel sem, da razumeta mojo bolečino.
Nikoli več ne bom, prisežem.
Starši so slišali tvoje argumente. - Prosim.
Prositi vaju moram, da se odločita. - Zdaj?
Nicholas mora spoznati, da podpirata zdravnike.
Ne imejta slabe vesti.
Ne gre za to, kako rada imata sina. Zaščititi ga morata.
V takih razmerah ljubezen ni dovolj.
Ljubezen ne bo dovolj.
Očka. Mami.
Nicholas, kosilo bo. Michael te bo odpeljal v menzo.
Najprej pa se morajo starši odločiti vpričo tebe.
Tako boš sprejel zdravljenje.
Mami, domov hočem.
Očka, odpelji me domov. Na kolenih te prosim.
Očka, odpelji me domov.
Očka.
Žal mi je, Nicholas.
Ne.
Ne naredi mi tega! Ne ti!
Pomiri se.
Kaj sem ti naredil? Očka!
Ne dotikaj se me! Očka! Atek! Mami! Očka!
BOLNIŠNICA SAINT BERTHA ODDELEK PSIHIATRIJE
Si v redu?
Upam, da sva se prav odločila.
Rekel je, da je bil klic na pomoč. Morava mu zaupati.
Če se stanje ne bo izboljšalo, ga lahko odpeljeva nazaj.
Ja. - Vem, da je bolje, da je z nama.
Prav. - Takoj bo.
V redu.
Kako si predstavljaš vse ...
V prihodnje?
Nima se smisla nadejati, da bo šel v šolo.
Maj je že. - Ja.
Mogoče si mora samo povrniti moči in ...
Naslednje šolsko leto bo začel na novo.
Ja.
Kaj bo počel podnevi?
Ne smeva ga pustiti samega.
Mogoče bi lahko živel s tabo.
Če hoče. In ...
Podnevi bi ga lahko vzel s sabo v službo kot pripravnika ali ...
Misliš, da bi ga zanimalo?
Ne vem.
Naučil bi se kaj novega in jaz bi bil tam.
Ja. Ampak nimaš ogromno dela?
Briana bom zavrnil.
Resno?
Ja. Fučka se mi za politiko.
Rad bi se posvetil pomembnim stvarem. Da sem Nicholasu v oporo.
Izvolita.
Hvala. - Lepo.
Kje je tvoj? - Kavo sem popil, da sem se zbudil.
Sladkor? - Ne, hvala.
Očka? - Ne.
Hvala.
Hvala, mišek.
Kako se počutiš?
Vesel sem, da sem tukaj z vama.
Midva tudi.
Recept mi moraš dati. - Ja.
Idejo imam. Bi šel mogoče v kino?
Lahko. - Ja?
Najprej bi se oprhal.
Tam so bile kopalnice tako umazane.
Ves teden sem sanjal o prhi.
Ja, prav.
Kaj? - Nič.
Zakaj se smeješ? - Brez razloga.
Smrdim? - Ne.
Rad vaju gledam skupaj. Že dolgo vaju nisem.
Že dolgo nismo bili mi trije skupaj.
To je res.
Kot v dobrih starih časih.
V redu. Pod tuš grem.
Počakala te bom.
Rad bi samo povedal,
da mi je žal za vse.
Vem, da si tega ne zaslužita.
Prosil bi, da mi odpustita.
Povedal bi vama tudi, da vaju imam rad.
Midva tudi tebe.
Pojdi. Čakala te bova.
Kaj praviš na to? - Ja.
Mislim ...
Kaj, ko bi šel z nama v kino?
Nicholas bi bil gotovo vesel.
Ne vem. Kaj bi šla gledat?
Se spomniš, ko sva hodila v kino sredi popoldneva?
Izgovarjala sva se na pomembne sestanke.
Odkradla sva se in dobila v kinematografu.
Ja.
Všeč mi je bilo. Kot bi špricala.
To je že tako daleč, kaj?
Daj no.
Pojdi z nama.
Pojdi danes z nama.
Si ne želiš?
Moj bog!
Kaj je bilo to?
Moj bog, Nicholas! Nicholas, srček.
Imej odprte oči. Peter, pokliči koga!
Prosim, Nicholas. Poglej mamico.
Imej odprte oči. Prosim, imej odprte oči.
Tako. Zaupaj si.
Vdihni. Tako. Kot žabica.
Pridi do mene. Pridi do mene.
Izpustil te bom.
Saj bo šlo. Pridi do mene. Tako.
Še.
Očka, plavam! - Ja, plavaš.
Plavam, očka!
Ja, plavaš.
Končno. - Uspelo ti je.
Plavam. - Priden.
Zelo sem ponosen nate. Plavaš.
Dobro je, ne? Bova še?
Pridi. Plavajva.
Dobro. Tako. Do konca. Gre?
Očka, počakaj. Ne morem.
Si v redu? - Ja.
Okopat grem Thea.
Naj ga jaz? - Ne, bom že.
Si vesel, da prideta? - Zelo. Ti?
Glej, kaj sem našla.
Že dolgo jih nisi nosila.
Vem.
Takoj pridem. Boš zmogel drugo sam?
Seveda.
Theo?
Čofa čofa.
Mami. - Greva?
Si že tukaj?
Malo zgoden sem. - Kar naprej. Si sam?
Prihaja. Najprej je šla k mami. - Nič zato.
Vstopi. Kako si? Dobro izgledaš. - Zelo dobro. Pa ti?
Dobro. Si se vrnil danes zjutraj?
Že mesece nisem bil v New Yorku. Pogrešal sem ga.
Je bilo v Torontu vse redu? - Mesto je super.
Bi kaj popil?
Druge bom počakal. - Prav. Sedi.
Sklenil sem, da se bom preselil k Leni.
Ti je mami povedala? - Res?
Že zdaj sva vsak večer pri njej ali pri meni.
Čestitam. To je dobra novica. - Ja.
Komaj čakam, da ti jo predstavim. - Ja, rad bi jo spoznal.
Po vsem, kar si mi povedal o njej ...
Boš videl, čudovita je.
Nor sem nanjo.
Lepo.
Je Theo tukaj? - Ja. Kopa se.
Darilo imava zanj.
Lena mu ga je hotela dati. - Lepo.
Tudi zate imam nekaj.
Zame?
No, nekaj bi ti rad povedal.
Kakšen obraz delaš. Ne bom ti povedal, da je noseča.
Še pomislil nisem na to.
Ne, gre za nekaj bolj ...
Tiče se mene.
Hotel sem, da prvi veš.
Povej mi.
No ...
Veš, da sem poleg kolidža rad počel še nekaj.
Pisal.
Nedavno sem nekaj časa,
še posebej v Torontu ...
Tam je vse nekako lažje.
Če povem na kratko ...
Tukaj je. - Kaj je to?
Moj prvi roman.
SMRT LAHKO POČAKA
Ti si to napisal?
Nikomur nisem povedal, da ne bi priklical smole.
Zdaj dejansko obstaja.
Tebi jo dam prvemu.
Smrt lahko počaka.
Odlično.
Kdaj bo izšel? - Čez dva meseca.
Če boš knjigo odprl, boš videl, da sem jo posvetil tebi.
ZA OČETA ZARADI VSEGA, KAR JE NAREDIL ZAME
Torej ...
Opisujem to, kar že veš.
Težka leta zate in mamo.
Se je vsaj dobro končalo.
In ...
Hotel sem, da jo prvi dobiš,
ker brez tebe ne bi mogel ...
Zelo sem ponosen nate. Moj veliki fant.
Zelo sem ponosen nate.
Mogoče ti ne bo všeč.
Poznam te. Vem, da bo čudovita.
Resnično,
rad bi ti povedal, da sem zelo ponosen nate.
Saj ne boš začel jokati? - Ne. Oprosti.
Upam samo, da bo roman uspešen. - Seveda bo.
Grem lahko objet Thea? Tudi njega sem pogrešal.
Seveda.
Vesel te bo. Zmeraj govori o starejšem bratu.
Peter?
Kaj počneš?
Kaj je narobe?
Si razmišljal o Nicholasu?
Bolj bi se moral meniti zanj.
Naredil si, kar si takrat mogel.
Skušal sem se spomniti ...
Tako nadarjen je bil.
Pa pameten.
In tankočuten.
In ...
Marsikaj čudovitega bi lahko naredil.
Jaz bi moral ...
Lahko bi ...
Vsega sem jaz kriv.
Nisi ... - Vsega sem jaz ...
Nisi. Daj no.
Pridi sem.
Pomiri se.
Vem, da je hudo, ampak življenje gre dalje.
Imaš Thea in mene.
Potrebujeva te.
Ne.
Življenje gre dalje, čeprav je težko in boli.
Ne, ne gre dalje. Ne more iti.
Gre. Gre.
Pomiri se.
Misli na svojega sinka. Misli na Thea.
Kmalu bo imel štiri leta.
Misli nanj in vse bo v redu.
POSVEČENO GABRIELU
Duševno zdravje človeštva je v krizi, kakršne še ni bilo.
Število samomorov in samopoškodb, zlasti med mladimi,
zaskrbljujoče hitro narašča.
Če kdo od vaših bližnjih razmišlja o samomoru,
se pogovorite z njim, mu prisluhnite.
Zapomnite si, da niste sami in da je pomoč dosegljiva.
Za pomoč v več kot 130 državah obiščite FINDAHELPLINE.COM.
Samomore lahko preprečimo, če vemo, kdo so ogroženi,
in jim ponudimo podporo, ljubezen in upanje.
Prevod podnapisov: Renata Kozole