Sveiki!
Sveika, Džesika!
Atsūtīsi Džeksona failu? Manā e-pastā nav.
Šovakar jāizskata.
Labi, sarunāts. Paldies. Līdz rītam!
Ko tev te vajag?
Jāaprunājas.
Tu nevari te nākt bez brīdinājuma.
Zvanīju neskaitāmas reizes, bet tu neatbildi.
Kas vainas?
- Nikolass. - Kaut kas noticis?
Jā.
Nu, stāsti.
Šopēcpusdien mani izsauca.
Skola. Tikko. Pie direktora.
Lai viņš paskaidro, kas notiek.
Tad arī es uzzināju.
Nikolass nav bijis skolā gandrīz mēnesi.
Ko?
Es tev stāstu... Viņš izlicies nedēļām ilgi.
- Katru rītu... - Ko tu runā?
- Es tev skaidroju. - Pagaidi.
Viņš nav bijis skolā gandrīz mēnesi, bet tu neko nemanīji?
Viņš izgāja no mājas ar somu un visu pārējo,
it kā nekas nebūtu noticis. Tikai negāja uz skolu.
- Un skola vienkārši... - Viņi...
Esot sūtījuši man elektroniskās vēstules, bet es neesmu tās saņēmusi.
Ko viņš darīja? Visu dienu! Kur gāja?
Es nezinu. Nav ne jausmas.
Viņš man gandrīz neatbild.
Beta...
Piedod, Keita atnākusi aprunāties par Nikolasu.
Tikko uzzinājām, ka viņš mēnesi nav bijis skolā.
Ne tikai tas, Pīter.
Ar viņu nav labi.
Tev jāaprunājas ar viņu. Es vairs nezinu, ko darīt.
Viņam tevi vajag, Pīter. Tu nevari viņu pamest.
Es viņu nepametu. Kāpēc tu tā runā?
Labi.
Paklau, viendien...
es viņam lūdzu...
pat neatceros, ko - aiznest šķīvi vai ko tādu, bet...
viņš vienkārši skatījās uz mani...
ar...
ar tādu naidu.
Es domāju, ka viņš tūliņ...
Ko?
Viņš mani biedē, skaidrs.
Labi, es...
Es rīt pie viņa aiziešu. Dienas beigās iegriezīšos.
Paldies.
Esam izpētījuši viņu ilgtspējas politiku
un domājam, ka šī uzņēmuma iegāde saskanēs ar mūsu zaļo stratēģiju.
Viņu lieliskie vides, sociālie un pārvaldes rādītāji
dos lielu labumu mums.
Domājam, ka apvienošanās vairos gan viņu, gan mūsu labo slavu.
Lieliski. Domāju, ka esmu ieguvis visu informāciju.
Piezvanīšu Džefrijam, lai rīkojas.
- Ideāli. - Lieliski.
Paldies.
Lūdzu.
Piezvanīšu, kad tas būs nokārtots.
- Pateicos. - Lieliski.
Paldies.
Durvis aizveras.
Paldies.
Nāc, puika!
Sveiks!
Ko tev te vajag?
Drīkstu? Varbūt iztraucēju?
Kā tev iet?
Normāli.
Paklau, es atnācu, jo gribēju...
Gribēju aprunāties ar tevi. Ir brītiņš?
Jā.
Mamma stāstīja, ka tu neej uz skolu.
Kas notiek?
Nekas.
Es saprotu, ka tev pašlaik ir grūti un tu dusmojies uz mani,
bet tas nav iemesls, lai mēs vairs nesarunātos.
Kāpēc tu vairs neej uz skolu?
Nezinu.
Tu nezini?
Tu nedrīksti nolemt un vairs neiet.
Tas nav variants.
Tev ir grūtības?
Kāpēc tu pūt?
Tāpat vien.
Kaut kādam iemeslam jābūt. Pastāsti.
Negribu par to runāt.
Es nevaru tev palīdzēt, ja tu man neko nestāsti.
Ko tu augām dienām darīji? Kur tu gāji?
Es staigāju.
Staigāji? Viens?
Jā.
Kāpēc, Nikolas?
Tev tas šķiet pieņemami? Tuvojas taču pārbaudes darbi.
Tu saproti, ka tevi grib izslēgt no skolas?
Klau.
Mammas mērs ir pilns. Saproti?
Grib sūtīt tevi uz internātskolu.
- Vai tu to gribi? - Nē.
Tad tev kaut kas jādara. Tā nedrīkst turpināties.
Es netieku ar to galā.
Kāpēc tu tā saki? Skolā kaut kas ir noticis?
Nē.
Ārpus skolas?
Paklau, mēs varam izrunāties. Vienkārši...
Ne jau tas.
Vienkārši...
Jā?
Es neprotu izstāstīt.
Stāsti saviem vārdiem.
Dzīve.
Tā mani nospiež.
Kas tevi neapmierina?
Es nezinu.
Gribu, lai kaut kas mainās, bet nezinu, kas.
Tāpēc reizēm sev saku, ka varbūt...
Izstāsti man.
Es gribētu dzīvot pie tevis.
- Pie manis? - Mēs ar mammu...
Mēs nesaprotamies.
Viņa vairs nespēj mani izturēt. Es to zinu.
Un šeit...
man uzmācas pārāk daudz drūmu domu.
Es gribu dzīvot kopā ar savu brālīti.
Jā...
Internātskolā es sajukušu prātā.
- Skaidrs, ka ne. - Sajukšu gan, tici man.
Man šķiet, ka galva sprāgst pušu.
Panāc šurp.
Reizēm man šķiet, ka jūku prātā, tēt.
Ko tu runā?
Es tev saku. Nesaprotu, kas ar mani notiek.
Beidz. Nebēdājies, mīļais.
Mēs tiksim galā.
Tici man.
Sveiki! Esat piezvanījuši Keitai. Atstājiet ziņu.
Sveika! Te es. Tikko runāju ar viņu.
Atzvanīsi man? Paldies.
Kāpēc tu to uztver tā?
Kā uztveru?
Viņš varētu dzīvot gala istabā.
Un skola?
Kaut ko izdomāsim.
Jābūt taču kādai skolai, kas uzņems semestra vidū, vai ne?
Jā, noteikti. Bez šaubām.
Tu viņu pazīsti tikai divus gadus.
Un es redzu, ka...
Zinu, ka tev viņš nepatīk
pēc visa, kas noticis, bet agrāk viņš tāds nebija.
Bērnībā viņš bija tik...
Bet šodien es pamanīju...
es nezinu, pēdas.
Pēdas? Tu domā...
Rētas uz rokas.
Tas mani ļoti satrauca...
Viņš ir mans dēliņš.
Klau...
Zini, tā ir, tev taisnība.
Es jūtos vainīgs.
Nedrīkstu izlikties, ka neesmu par to atbildīgs.
Es aizgāju, Beta.
- Es aizgāju. - Tu neesi vainīgs, ka viņš ir nevesels.
Viņam pašlaik ir grūti.
Šķiet, man nav izejas.
Es nedrīkstu viņu pamest.
Labi, es saprotu.
Neuztraucies. Es saprotu.
Tev būtu jāaprunājas ar ārstu par tām rētām.
Es zinu.
Hei, tad tu esi gatavs?
Jā.
- Vai tu ne... - Paldies, nē.
- Tātad... - Jā.
Atceries, ka tu jebkurā laikā vari...
Es zinu. Paldies, mammu.
Jebkurā laikā, jo...
Nedomā, ka tas ir tāpēc...
Es zinu.
Es tevi saprotu. Neuztraucies.
Labi.
Klau...
Piezvani man.
Pagaidi.
- Gandrīz aizmirsu. - Ko?
Banānmaize.
Paldies, mammu.
Mīlu tevi.
Tev ir viss, ko vajag?
Jā.
Atradi dvieli, ko Beta bija nolikusi?
Jā.
Skaidrs, labi. Tad nu atstāšu tevi.
Iešu gulēt.
Priecājos, ka esi šeit.
Es ilgojos pēc tavas sabiedrības.
Un Beta? Viņa tiešām neiebilst pret manu pārcelšanos?
Skaidrs, ka ne, Nikolas.
Mēs abi priecājamies, ka tu esi šeit.
Zini, šīs ir arī tavas mājas.
Sarunāts?
Tev būtu jāliekas gulēt. Ir vēls.
Jā.
Klau...
Arlabunakti!
Arlabunakti, tēt!
Dakteri Kolins, šeit Pīters Millers. Piedodiet, ka zvanu uz mobilo,
bet gribēju aprunāties par savu dēlu Nikolasu.
Šķiet, viņam vajadzētu psihoterapeitu.
Iedomājos, ka jūs varētu zināt labu speciālistu.
Atzvaniet man, lūdzu. Pateicos.
Iztraucēju?
Nē. Ienāciet.
Nu, stāsti.
Tu drīz pārcelsies uz Vašingtonu?
Ziņas strauji izplatās.
Runā, ka viņš izvirzīs savu kandidatūru. Tā ir?
Ko tieši viņš tev piedāvā?
Vietu vēlēšanu kampaņas programmā?
Nav minējis neko konkrētu, bet...
Labi, netraucēšu tevi darbā.
Izstāstīsi, kad zināsi vairāk?
Protams. Protams.
ADVOKĀTS
Mājās viss kārtībā?
Ko?
Ā, jā, jā.
Lieliski.
Paldies, Endrū.
Esam klāt.
Tātad 1776. gadā, kad Neatkarības de...
Sveiki! Piedodiet, ka pārtraucu.
Gribu jūs iepazīstināt ar Nikolasu, kurš mums piebiedrosies.
Zinu, ka jūs visi viņu silti uzņemsiet.
Sveiks, Nikolas! Esmu skolotājs Jama, mācīšu tev vēsturi.
Laipni lūdzu!
Apsēdies. Un pēc stundas pienāc pie manis.
Izstāstīšu, cik tālu esam tikuši.
Lieliski. Netraucēšu jūs.
Kā jau teicu, un to būtu vērts pierakstīt:
varas dalīšana starp valsts un štatu valdībām.
1776. gadā pēc Neatkarības deklarācijas parakstīšanas
13 tikko neatkarību ieguvušie štati izturējās drīzāk kā ķildīgi brāļi.
Katrs gribēja suverenitāti. Kurš zina, kas ir suverenitāte?
Absolūtā vara.
Protams, pasaules mērogā tas nebija iespējams.
Tas ir sākotnējais projekts?
- Sveiks! Kā iet? - Labi. Un tev?
Nu, pats zini. Tiksies ar priekšnieku?
- Jā. - Par laimi, viņam ir labs garastāvoklis.
- Labi. - Joprojām Ņujorkā?
Joprojām Ņujorkā, jā.
Kā iet tētim? Dzirdēju, ka veselība streiko.
Jā, nu, ne gluži. Viss ir kārtībā. Paldies.
Labi. Labi. Sen neesam viņu redzējuši.
- Pasveicināsi no manis? - Noteikti.
- Nuja. Visu labu! - Visu labu!
Jūs gaida.
Nāciet šeit.
SENATORS BRAIENS HAMMERS DELAVĒRA
Pateicos.
Pīter. Kā klājas? Labi, ka atbrauci pie mums.
Gribu iepazīstināt tevi ar diviem cilvēkiem, kas strādā mūsu...
Nikolas, sveiks! Te es.
Gribēju zināt, kā tev šodien gāja.
Piezvani. Mīlu tevi.
TĒTIS
Nikolas, esi gatavs?
Tev jāiet.
Nikolas, uztaisīju tev kafiju. Tu paspēsi izdzert.
Nikolas, tu nokavēsi.
Es tevi saucu desmit reizes. Tas nevar atkārtoties katru rītu.
Tu mani dzirdi?
Nikolas!
- Kāpēc tu neatbildi? - Es atbildu.
- Ir laiks. Tev jāiet. - Zinu.
Teo tevi šonakt nepamodināja?
Nē.
Ak kungs, laimīgais.
Tāds pats kā tētis. Nekas nespēj viņu pamodināt.
Teiciena "guļ kā bērns" vietā
vajadzētu teikt "guļ kā vīrietis".
Kur viņš ir?
Jau prom. Bija ļoti agra tikšanās.
Ņem kafiju. Tev ir piecas minūtes.
- Kas noticis? - Nekas.
Tev sāp?
Tas...
Nē, ne jau tas.
Tu esi nelaimīgs?
- Kāpēc tu esi nelaimīgs? - Nezinu.
Tu nezini?
Tā gadās bieži?
Ka tu bez iemesla sāc raudāt.
Es neraudu.
Labi, man jāiet.
Drīkstu kaut ko pajautāt?
Jā, protams.
Zināji, ka tētis ir precējies, kad iepazināties?
Zināji?
Jā.
Bet viņš man uzreiz pateica...
Ko?
Varbūt labāk aprunājies par to ar viņu.
Zini,
kad viņš aizgāja, mamma to ļoti smagi pārdzīvoja.
Viņa ļoti cieta.
Nepārtraukti runāja sliktu par viņu.
Bet es tik un tā viņu dievināju.
Es jutos kā...
pārcirsts uz pusēm.
Es saprotu.
Nav vienkārši.
Bet tas tevi nekavēja?
Kā, lūdzu?
Kad jūs iepazināties.
Viņam bija sieva un dēls - tas tevi nekavēja?
Ko tu gribi dzirdēt, Nikolas?
Neko. Tev taisnība.
Nesaprotu, kāpēc jautāju. Stulbi.
- Nē, nav stulbi. - Man tik un tā jāiet. Uz redzi!
Uz redzēšanos!
Sveiks, Nikolas! Te es.
Sūtu savus apskāvienus.
Ceru, ka tev viss ir kārtībā.
Gribētu kādreiz satikties, zini...
ja tev ir laiks.
Piezvani. Man tevis trūkst.
Atā!
Ja mēs varētu viņiem pierādīt, ka vispār nevajadzēja sākt...
KEITA
...tas jau izskatītos iespējams.
Visu izšķirs varas līdzsvars.
- Jā? - Atvainojiet.
Jūs meklējāt šo?
Teicami!
Atradi to arhīvā?
Malacis.
Jums vajag vēl ko?
Liels paldies.
Tas ļoti noderēs.
Sveiks!
- Kas tas bija? - Kas?
Jaunais praktikants.
Francūzis. Ļoti gudrs.
Kāpēc jautā?
Tāpat vien.
Labi, līdz rītam!
Sveiks!
Sveiks, Pīter! Te es.
Paklau,
negribu tevi traucēt, bet...
man nav nekādu ziņu no Nikolasa.
Nemitīgi atstāju ziņas, bet viņš neatzvana.
Tāpēc...
varam aprunāties?
Paldies.
Glīta žakete.
Paldies.
Lūdzu.
Tātad jaunajā skolā iet labi?
Normāli.
Tu teici, ka tevi nesaista tava vecuma cilvēki.
Jā.
- Kāpēc tā? - Domāju, ka viņi ir dumji.
Viņiem rūp vienīgi ballītes un izklaides.
Mani tas vispār neinteresē.
Kas tad tevi interesē?
- Kas? - Nē, nekas. Tikai...
Nu vispār...
tagad ir labāk.
Tev nepatīk savs vecums?
Tā es ne...
Sveiki!
- Sveiki, kungs! - Sveiki! Tur jau viņa ir.
Paldies.
- Piedod, ka kavēju. - Nekas.
Zinu, ka esi aizņemts. Īpaši pašlaik, kā runā.
- Jā. - Aizraujoši.
- Ko tu vēlētos? - Nezinu. Un tu?
Gāzētu minerālūdeni, lūdzu.
Es ņemšu martīni.
Tādā gadījumā divus martīni.
Divi martīni. Tūliņ.
Nu, kā iet?
Paklau, viss ir labi.
Viņš iet jaunā skolā. Saka, ka patīk.
Lieliski.
Jā. Sākumā vajadzēja mazliet piespiest.
Bet domāju, ka tagad viņš jūtas labāk.
Šķiet, viņš ir uz pareizā ceļa.
Izstāstīja, kas notika vecajā skolā?
Nē, viņš ir mazrunīgs.
Nesaprotu, no kurienes šīs skumjas.
Viņš ir pusaudzis, Keita.
Esi redzējusi kādu laimē starojošu pusaudzi?
Tā nav vienīgā vaina.
Viņš atšķiras no...
- pārējiem. - Kāpēc tu tā saki?
Es domāju, ka viņš ir vīlies mīlestībā.
Iespējams.
Viņš ir tik romantisks.
Jā.
Nez, no kā viņam tas?
Lūdzu.
Pateicos.
Lieliski. Paldies.
Priekā!
Un kā ar...
Ar Betu?
Jā. Kā viņa to uztver?
Tu vari man izstāstīt.
Labi.
Sākumā viņa bija mazliet...
- Droši vien naidīga. - Nē, ne gluži.
Varbūt mazliet bažīga.
Mazā dēļ viņa jau tāpat ir nogurusi.
Negaidīja, ka uzreiz būs jādzīvo kopā ar pusaudzi.
To var saprast.
Jā, bet kopumā viss ir labi.
Labi.
Viņš neapgrūtina viņas dzīvi?
Nē, nē. Viņš labi uzvedas.
Ļoti cenšas.
Jā, viņam patīk dzīvot kopā ar brālīti.
Jauki.
Jā, domāju, ka tas izdosies.
Keita, kas noticis? Klau.
Nekas. Piedod.
Piedod, ja es... Negribēju tevi apbēdināt.
Es zinu.
Es jūtos kā pilnīga neveiksminiece.
Ko tu runā? Keita, tu neesi neveiksminiece.
Piedod.
Nedomāju, ka viņš aizies no mājām.
Viņš arī.
- Un dzīvos pie tevis. - Es arī nedomāju.
Viņš pats man to lūdza.
Jā, bet viss sākās manis dēļ.
- Skaidrs, ka ne. - Jā.
Viņš vairs negrib dzīvot kopā ar mani. Es zvanu, bet viņš neatbild.
Nu beidz.
Lai paiet mazliet laika.
Jā.
Man ļoti žēl.
Viss kārtībā.
Pirms dažām dienām...
atradu šo viņa fotogrāfiju.
No ceļojuma uz Korsiku. Atceries?
Jā.
Skatoties uz šo foto...
sažņaudzas sirds.
Mēs bijām noīrējuši laiviņu. Atceries?
Jā, protams.
Tovasar tu mācīji viņam peldēt.
Viņa sejiņa.
Tik atklāta. Kā saulstariņš.
Mans saulstariņš.
Ja tā padomā...
tolaik mūsu ģimenē bija tik daudz prieka.
Nesaprotu, kas notika.
Beidz.
Es viņu tik ļoti mīlēju.
Un tevi arī.
Es tevi ļoti mīlēju, Pīter.
Ja tu zinātu, cik ļoti es tevi mīlēju...
Beidz, nešausti sevi.
Tu esi brīnišķīga māte.
Tu neesi vainīga tāpēc, ka viņam tagad ir smagi.
Vienkārši... Drīz dzīve atgriezīsies ierastajās sliedēs.
Jā, tā būs. Tā būs. Tici man, Keita.
Viss būs kārtībā.
Tu tā domā?
Jā.
- Viss kārtībā? - Jā. Beidzot.
Viņš nesteidzas.
Jā. Ak kungs, es pati gandrīz aizmigu.
- Ņem. - Paldies. Cik jauki.
Diena bija laba?
Jā. Nu, nekas īpašs.
Bijām pie pediatres.
Pārējā laikā dzīvojāmies mājās.
Un tev?
Ko?
- Ko? - Ko?
Kāpēc tu izskaties tik...
pašapmierināts?
Kas tas ir?
Tā ir tava atvainošanās?
Pateicība.
- Par ko? - Tu labi zini, par ko.
Tie ir ļoti skaisti.
Zini, es lieliski saprotu... nu...
Esmu ļoti pateicīgs par to, kā tu pret to izturējies.
Pareizi. Šī ir tava atvainošanās.
Man laimējies, ka tu esi šeit.
Jā, jo tevis te gandrīz nav. Tu vienmēr esi darbā.
Ne jau vienmēr.
Tēt, varam aprunāties?
Jā, protams.
- Es tevi traucēju, vai ne? - Nē, nemaz ne. Stāsti.
Nav nekas steidzams, tikai gribēju lūgt tavu padomu.
Varu pagaidīt.
Ienāksi pie manis...
- pēc tam. - Labi.
Jauki. Paldies.
Viņš izskatās labāk, vai ne?
Šodien matemātikā esot saņēmis "teicami".
- Ak tā? - Jā. Esmu ļoti priecīgs.
Šķiet, viņš sāk atgūt pašapziņu.
Teica, ka esot ielūgts uz ballīti.
Tas gan ir lieliski.
Jā. Es raizējos, ka viņš mūždien ir viens.
- Vispār viss bija labi. - Ko?
- Pie pediatres. Ar Teo. - Ā, jā. Ko viņa teica?
To pašu, ko tu: tas ir pārejoši.
Drīz viņš gulēs visu nakti.
Bet, kamēr ir tā, kā ir, iešu gatavot vakariņas,
pirms esmu aizmigusi tepat uz dīvāna.
Nē, necelies. Es aiziešu. Es aiziešu.
Sveiks, Teo!
Nāc, nāc.
Viss kārtībā.
Nu?
Nezinu.
- Tev piestāv. - Jā.
- Tu esi ļoti laipns, bet... - Ko?
Nezinu, vai manā vecumā valkā žaketes.
Tu smejies? Tagad visi tās valkā. Vai ne?
- Jā. Viņam taisnība. - Jā.
- Tiešām? - Jā. Tev tiešām piestāv.
Franču.
Paskat. Tev to vajadzētu vilkt uz ballīti.
Kad tā ir? Nākamsestdien?
Es nemaz nezinu, vai iešu.
Ko? Tev jāiet. Svarīgi satikt cilvēkus.
Es neprotu dejot.
Tad tur tā nelaime.
Ko?
Esam mājās!
Sveika, Beta!
- Viņš guļ. - Piedod.
Kur jūs bijāt?
Tev jāiemāca viņam dejot. Nepazīstu labāku dejotāju par viņu.
- Ļoti smieklīgi. - Ko?
Tev pietiek nekaunības kritizēt mani? Kā tu pats dejo?
Viņš nav labs dejotājs?
Es teiktu, ka viņam ir savs stils.
Mans unikālais stils.
Tu zini, ka mēs iepazināmies kāzās?
Tur es pirmoreiz ieraudzīju tavu tēti.
Viņš dejoja. Izpildīja savu slaveno gurnu šūpošanu.
Ko?
Tu nezini viņa slaveno kustību?
Nē.
Beta, vienkārši iemāci viņam dejot. Viņam jāiet uz ballīti.
Skaties!
Ko tu dari?
- Nu beidz! - Aiziet!
Nāc!
Nē, nē.
Nāc!
Vai tā ir laba doma?
Tu nerādīsi?
Baidos pamodināt Teo.
Lūdzu, tēt!
Nu labi.
Pats uzprasījies.
Kāda seja!
Redzi, kāpēc es viņā uzreiz iemīlējos?
- Kā nu ne? - Esmu neatvairāms.
Kad viņš sāk, visi pārējie apstājas.
Viņš nespēj nepievērst sev uzmanību.
Kā tu to dari?
Nav ne jausmas. Nāc, es parādīšu.
Nē, nē, nē, Pīter.
- Nē. Nikolas, nevajag! - Nāc!
Šādi. Esi gatavs?
Ak kungs. Pagaidi, nē!
Pirksti, celis. Pirksti, celis.
Jā! Tieši tā.
Tas, kas vajadzīgs tavai ballītei. Pareizi.
Vēl viens!
Viņi ir divi.
Skaties. Viņi būs mēmi.
Skat, kā viņš kustas. Jā, mans dēls!
Labi, es iejaukšos.
Tas bija zem viņa matrača.
Piedod. Domāju, ka būs labāk, ja pateikšu tev.
Domā, ka viņš joprojām...
Es to nesaprotu.
Izskatās taču, ka viņam ir labi, vai ne?
Viņš iet uz skolu. Smaida. Viņam ir labāk.
- Jā. - Kāpēc tad viņš to dara?
Vienkāršākais būtu aprunāties ar viņu par to.
Tev tā nešķiet?
Varbūt aprunāties ar psihologu.
Labi.
- Iesiet laukā? - Jā. Saulītē.
- Labi. - Nāc, draudziņ.
Nekreņķējies. Viņš droši vien joprojām ir vārīgs.
Bet zina, ka tu esi blakus. Gan jūs tiksiet ar visu galā.
Tu tā domā?
Kur tu biji?
Kāpēc jautā?
Kaut kas noticis?
Jā.
Kāpēc tu slēp zem matrača nazi?
Ko?
Zem tava matrača bija nazis. Tu zini?
Kāpēc tas tur bija?
- Tāpat vien. - Kā "tāpat vien"?
Tas vienkārši tur ir katram gadījumam.
Kādam gadījumam? Ko tu runā?
Nezinu. Ja notiktu ielaušanās vai...
Parādi roku!
- Ko? - Parādi savu roku!
Nē.
Neaiztiec mani!
Nikolas.
Kāpēc tu to dari?
Es negribu, ka tu sev dari pāri. Saproti?
Es nedaru sev pāri.
Bet rētas? Es to saucu par darīšanu pāri!
Nē, gluži pretēji.
Ko nozīmē "gluži pretēji"?
- Neko. - Nē, nē. Paskaidro.
Paskaidro man, Nikolas!
Tas atvieglo.
No kā atvieglo?
No kā tas tevi atvieglo, Nikolas?
Kad man sāp...
tā es...
novirzu sāpes.
Kādas sāpes?
Nikolas, kādas sāpes tu novirzi?
Es negribu, ka tu tā dari. Es tev to aizliedzu.
Tev ir skaidrs?
- Tev ir skaidrs? - Jā.
Dzīvē ir lietas, ko vienkārši nedara.
- Vai Beta to atrada? - Nav svarīgi.
Kāpēc viņa rakņājās manās mantās?
Viņa nerakņājās tavās mantās.
Viņa klāja tavu gultu, jo tu pats to neklāj.
Tu paņēmi no virtuves nazi...
Nē. Sākumā es gribēju, lai man ir ar ko aizsargāties.
No kā aizsargāties? Par ko tu runā?
Tu saproti, ka tas ir absurds?
Tev ir šautene.
Ko?
Veļas mazgātavā aiz veļas mašīnas ir šautene.
Tas ir citādi. Tā bija dāvana.
Kas uzdāvināja tev šauteni?
Mans tēvs. Sen.
Viņam patīk medīt. Tā ir medību bise. Tā nav paredzēta, lai "aizsargātos"...
Kāpēc viņš uzdāvināja tev bisi?
Es nezinu. Varbūt domāja, ka man patiks
vai ka mēs kopā varētu medīt.
Nekad neesmu to izmantojis.
Man riebjas medības un viss, kas ar tām saistīts.
Kāpēc tad tu to glabā?
Ne jau par to mēs runājām.
Nesaprotu, kāpēc tu kaut ko tādu dari.
Es zinu.
Kas notika iepriekšējā skolā?
Varbūt ir īstais brīdis par to izstāstīt?
Acīmredzot kaut kas notika, jo citādi...
Nikolas...
ja negribi runāt ar mani, tad ceru, ka runāsi ar psihologu.
Lūdzu, tas ir svarīgi.
Beidz, būs labi.
- Atnesīšu dezinfekcijas līdzekli. - Nē, tās ir tikai skrambas.
Zini...
kad tu dari pāri sev...
es jūtos tā, it kā tu to darītu man.
Kad tu darīji pāri mammai, tu darīji pāri man.
Sveiki!
Sēdieties.
Paldies, ka atnācāt.
Šodien sapulcējušies labākie no labākajiem.
- Stīven, atnesīsi man kafiju? - Jā, kungs.
Labi. Daudz kas jāizdara, tāpēc...
Pārskatīsim visu, kas līdz šim jau apspriests.
Pirmais dienaskārtības punkts ir veselības aprūpe.
Kā zināms,
šis temats man ir īpaši tuvs.
Tāpēc kampaņā tam daudz pievērsīšos.
Tēt, vai te ir vaļi?
- Vaļi? - Jā.
- Nē, diez vai. - Bet delfīni?
Delfīni ir. Reizēm tos var redzēt.
Reizēm pie pašas laivas.
- Redzēji kādu? - Jā.
- Pīter! - Tēt!
- Aši, tā ir jūrā! - Kas?
Mana cepure!
Paldies. Visu labu!
Agri esi klāt.
- Sveiks, tēt! - Sveiks! Ienāc.
Tā.
Kaut ko dzersi?
Jā. Kāpēc ne?
Labi.
- Ledu? - Nē.
Nē. Labi.
Bez ledus.
Tātad...
kam man jāpateicas par šo...
spontāno apciemojumu?
Nekāda īpaša iemesla nav. Gadījos Vašingtonā
un gribēju redzēt, kā tev iet.
Neklausies baumās par manu veselību.
Man nekas nekaiš. Sīka ķibelīte.
Esmu tik žirgts, kā nekad.
Labi.
Marija mums kaut ko ir pagatavojusi, nelielas pusdienas.
Pīli. Ko teiksi?
- Lieliski. - Labi. Priekā!
Priekā!
Laipni lūdzu.
Nē, nelaime ir tā, ka mūsdienās cilvēki no visa baidās.
Paskaties apkārt.
Vieni vienīgi nopuņķojušies gļēvuļi.
Neviens vairs negrib nemaz riskēt.
Tāpēc Rietumi vairs ilgi nevilks.
Es to saku gadiem,
un tagad fakti to apstiprina.
Zini, ja meklē enerģiju, drosmi, uzņēmību,
tad diemžēl jādodas uz Āziju.
Turpmāk vairs nevaldīs Vašingtona,
bet Ķīna, Pekina.
Nē, paldies, Marij. Bija garšīgi.
- Priecājos. - Tencinu.
Paldies, nē.
Nu...
Un kā tev iet? Domāju, ka tev riebjas Vašingtona.
Ko tu šaipusē dari?
Tikos ar Braienu Hammeru. Viņš izvirzīs savu kandidatūru.
Jā, es zinu.
Grib, lai es palīdzu kampaņā.
- Piedāvāja tev vietu savā komandā? - Jā.
Labi.
Bet vēl neesmu izlēmis, vai piekritīšu.
Kāpēc ne?
Tas aizņems pārāk daudz laika, un...
Nu un?
Tas ir sarežģīti.
- Kas tur sarežģīts? - Nav piemērots brīdis.
Nikolasam iet smagi.
Viņam ir 17 gadu, un...
viņš dzīvo pie manis, iet labāk,
bet, šķiet, viņš vēl ir trausls.
Negribētos būt prom, kad viņš...
Ko?
Tāpēc tu atbrauci pie manis? Lai pastāstītu, cik labs tētis esi?
- Nē. - Acīmredzot jā.
Tu gribēji parādīt savu neapstrīdamo morālo pārākumu.
Vai tā ir?
Lai parādītu man, ka dēla dēļ spēj atteikties no savām ambīcijām.
Atšķirībā no manis, vai ne?
Nemaz ne.
Joprojām neesi ticis tam pāri? Tiešām?
Vaino mani par to, kas notika pirms 40 gadiem?
Jā.
Joprojām centies man parādīt, kāds tu esi paraugtēvs?
Vareni!
Ko tu gaidi? Aplausus?
Bravo!
Jocīgi, ka tu tā saki, jo...
es nesen atkal domāju par laiku, kad biju Nikolasa vecumā.
- Re. - Jā. Kad mamma slimoja.
Katru dienu pēc skolas gāju uz slimnīcu
un sēdēju pie viņas, bet tu nerādījies.
Tu pastāvīgi braukāji apkārt.
Es strādāju.
Nedēļu pirms viņas nāves es nejauši satiku Tomu.
Viņš pastāstīja, ka iepriekšējā dienā vakariņojis ar tevi.
Es nezināju, ka esi pilsētā.
Tev nešķita svarīgi to pateikt vai apciemot viņu?
Paklau, ja gribi, es labprāt uzņemšos briesmoņa lomu
un klanīšos tavas izcilības priekšā.
Jā, tu esi ļoti cietis, un...
tavs papiņš nebija mīļš pret tevi un tavu mammu. Labi!
Nu un?
Tev nešķiet, ka būtu laiks pieaugt?
Tāpēc, ka, tici man, tas ir nožēlojami.
Redzēt, ka 50 gadus vecs vīrietis ir savas pusaudža pagātnes vergs.
Ja gribi manu padomu, Pīter...
vienkārši tiec tam pāri, velns parāvis.
Tiec tam pāri, velns parāvis.
Lūdzu.
Atvaino.
Sveiks, Harij!
Tikšanās ir četros.
Tieši tā. Četros, nevis puspiecos. Četros.
Viss kārtībā?
Jā.
Tu negribi nekur iet?
Nē. Gluži pretēji.
- Tu ēd pārslas? - Jā.
Tev negribētos darīt kaut ko aizraujošāku?
- Ir sestdienas vakars. - Nu un?
Negribi aiziet uz kino, satikt draugus?
Man nav draugu.
Kāpēc tu tā saki?
Tāpēc, ka tā ir patiesība.
Tev bija Maikls. Jūs bieži tikāties.
Un ballīte, ko pieminēji?
- Labi, tēt. - Ko?
Tu varētu izbeigt?
Labi.
- Drīkstu? - Jā.
Gadiem neesmu tās ēdis.
Esi gatavs?
Labi.
- Pag. Neesmu gatavs! - Gatavs?
Šausmīgi. Tās līp. Esi gatavs? Aiziet!
- Noķēri? - Nē.
Neesat redzējuši manus auskarus?
Tikko turēju tos rokā un tagad...
Vannasistabā skatījies?
Jā. Visur izmeklējos.
Nesaprotu. Es laikam jūku prātā.
Jā. Hallo?
Jā.
Sveika, mazā! Jā.
- Tu neesi tos redzējis? - Ko?
Manus auskarus. Sarkanos. Tava tēta dāvanu.
Pirms mirkļa turēju tos rokā.
Nē.
Es nemitīgi kaut ko pazaudēju.
Tu uzvilki citu kleitu?
Tev piestāv.
Paldies. Tu esi ļoti mīļš.
Nē, tā ir taisnība. Tu esi skaista.
Kur jūs iesiet?
Nekas īpašs. Vakariņas ar draugiem. Ar Frenku. Pazīsti Frenku?
Nē.
Teicu "nekas īpašs", bet ir gan īpašs.
Pirmā reize pēc Teo piedzimšanas, kad mēs kaut kur ejam.
Uzklausi manu padomu:
ja gribi dzīvot, nelaid pasaulē bērnu.
Es jokoju.
Tā. Slikta ziņa. Sāra mūs tikko uzmeta.
- Ko? - Zvanīja viņa.
- Tikko? Pēdējā brīdī? - Jā, viņai ir temperatūra. Piedod...
- Kas ir Sāra? - Aukle.
- Piezvanīt Dženijai? - Jau zvanīju. Aizņemta.
Ak kungs. Forši. Vienīgo reizi, kad gribējām iziet no mājas.
Ko lai es daru? Zvanīt Frenkam? Atcelt vai...
Varbūt es varu viņu pieskatīt?
Tu?
- Tu domā, ka tiksi galā? - Jā, ja tas palīdzēs jums.
- Tu esi ļoti laipns. - Kāpēc ne?
- Tu esi ļoti mīļš, bet... - Tiešām?
Tiešām. Zvani Frenkam. Atcelsim.
Labi, manis pēc.
Ko?
- Kāpēc tu tā uz mani skaties? - Kā tev šķiet?
Viņš laipni piedāvājās. Nesaprotu, kāpēc atteicies.
- Tu nesaproti? - Nē.
Viņš var pieskatīt savu brāli.
Labi, es šaubos.
- Viņš ir zīdainis, un es ne... - Ko?
Tu vienmēr redzi visu drūmās krāsās.
Labāk redzēt drūmās krāsās nekā neredzēt nemaz!
- Ko tu ar to gribi teikt? - Neko.
- Pastāsti. Ko es neredzu? - Neko. Izbeidz.
Tu tiešām domā, ka Nikolass nespēj
pieskatīt savu aizmigušo brāli?
Tu labi zini. Viņam ir depresija.
Joprojām ir nestabils un pat...
Piedod, ja tas tevi šokē, bet es neatstāšu savu dēlu ar...
Ar ko?
Pasaki līdz galam. Ar ko tu neatstāsi savu dēlu?
Viņš ir dīvains. Nesaki, ka nav. Totāli dīvains.
Viņa skatiens ir biedējošs.
Kad tu pieņemsi faktu, ka viņš nav īsti normāls?
Nikolas. Paklau...
Ko tu...
Piedod, mēs tikai...
Esam vīlušies, ka nevaram iziet.
Tam nav nekāda sakara ar tevi.
Nikolas...
Tie bija gaitenī.
Nē, Nikolas, lūdzu...
Nikolas. Ko tu...
Viss kārtībā?
Tētis teica, ka tu jaunajā skolā esi laimīgs.
Tā nav?
Teica, ka tev esot labi pie viņa.
Es cerēju, ka...
Bet man tur tomēr nav vietas.
Es viņiem šķietu biedējošs, un...
viņš izdara uz mani spiedienu.
Tētis?
Viņš pats to nejūt, bet...
bez apstājas runā par mācībām.
It kā tas būtu vienīgais dzīvē.
Tas ir normāli. Viņš raizējas par tevi.
Nē, viņam nospļauties par mani.
Par to, kāds es tiešām esmu. Viņš grib, lai esmu veiksmīgs kā viņš.
Lai esmu tāds kā viņš, bet...
es nevēlos studēt tieslietas vai kļūt par juristu.
Mani tas neinteresē.
Tu sapņoji kļūt par rakstnieku.
Tu vēl raksti?
Ko?
Es nekad nespēšu viņam līdzināties.
Ko tu runā?
Nikolas, tētis vēl tev labu.
Viņš tevi mīl. Viņš tev tic.
Vienkārši jūs esat ļoti atšķirīgi.
Un viņam jāiztur liels spiediens.
Visa tā priekšvēlēšanu jezga. Tev tā nešķiet?
Viņam tas ir svarīgi.
Zini, viņš par to sapņojis daudzus gadus.
Bet...
tas nav vienīgais iemesls.
Man...
Man nav labi, mammu.
Tētis teica, ka tu izšķīries no meitenes.
Jā, tā es viņam teicu.
Viņš nesaprata, kas man kaiš. Vajadzēja racionālu izskaidrojumu.
Tu zini, kāds viņš ir.
Pateicu to, ko viņš gribēja dzirdēt.
Bet...
es ar to meiteni nemaz nesatikos, vienkārši...
Es neesmu tāds kā visi citi.
Reizēm man šķiet, ka neesmu piemērots šai dzīvei.
Un es netieku ar to visu galā.
Tomēr es cenšos katru dienu no visa spēka.
Bet es netieku ar to visu galā, jo...
Jo man sāp.
Visu laiku.
Es esmu noguris.
Esmu noguris no sāpēm.
Nikolas, panāc šurp.
Es esmu šeit.
Esmu šeit. Es nekur nepazudīšu.
Un es tev palīdzēšu to pārvarēt.
Es apsolu.
Neraudi, mans saulstariņ.
Būs labi.
Ko?
Šodien? Esi droša, ka tas bija viņš?
- Nikolas. - Jā?
Tu varētu panākt? Gribu aprunāties ar tevi.
- Ko? - Apsēdies.
- Mums jāaprunājas. - Par ko?
Par skolu.
Kas notiek?
- Nekas īpašs. Kāpēc jautā? - Nekas īpašs?
Nē.
Šodien bija izmēģinājuma eksāmens, vai ne?
- Kā gāja? - Domāju, ka labi.
Labi.
Tikai, redzi, šopēcpusdien Beta bija parkā un redzēja tevi.
Nezinu, ko tu darīji, bet skolā tu nebiji.
Tāpēc jautāšu pēdējo reizi.
Šoreiz gribu dzirdēt atbildi. Kas notiek?
Atkal esi sācis bastot?
- Tā ir? - Nē. Es...
Kāpēc tad tu šodien nebiji skolā?
- Kāpēc viņa tev to teica? - Ne jau tur tā problēma.
Nē, tā ir problēma.
Viņa grib mūs sanaidot.
Problēma ir tā, ka tu man melo, nolādēts.
Kāpēc tu šodien nebiji skolā?
Es klausos!
Es slikti jutos.
Nespēju saņemties aiziet, un...
esmu pārāk uztraucies par eksāmenu.
Piedod.
Tu atvainojies?
Es zvanīju uz skolu.
Zini, ko man teica?
Tu vispār neesi tur bijis.
Aizgāji pirmajā dienā pirms mēneša un vairs neatgriezies.
Nekad. Ne reizi.
Viņi esot saņēmuši manu e-vēstuli,
ka esam nolēmuši laist tevi vecajā skolā.
Tev nav ko teikt?
Tātad tu esi kļuvis par pasaules klases hakeri?
Tev pietika nekaunības stāstīt, ka tev ir teicamas atzīmes,
tevi aicina uz ballītēm, bet tu man pastāvīgi meloji.
Ko tu šajā laikā darīji? Vienkārši pastaigājies?
Jā? Tu vienkārši...
Mēs devām tev iespēju atgriezties. Bet ko tu dari?
Tieši to pašu, ko iepriekš.
Tu visiem melo!
Paskaidro man.
Kas notiek?
Tu lieto narkotikas?
Tad paskaidro man!
Es vairs nezinu, ko lai ar tevi dara.
Saku tev atklāti: es vienkārši nezinu.
Es centos tevi uzklausīt, centos atbalstīt.
Centos dot tev spēku un pašapziņu,
bet acīmredzot viss ir velti.
Tu tiešām domā, ka vari tā dzīvot?
Darīt visu, kas ienāk prātā, nolādēts.
Neiet uz skolu, neuzņemties atbildību, atteikties pieaugt.
Ko darīsi ar savu dzīvi,
ja tu neko nedari, kas no tevis iznāks?
Skaidrs, ka tu nevari atbildēt.
Neblenz tā uz mani.
Ko tu domā? Centies mani iebiedēt?
Uzriez saku - neizdosies.
Ar mani ne.
Labi.
Tagad es tev paskaidrošu, kā būs tālāk.
Sākot no rītdienas,
patīk vai ne, bet tu atgriezīsies skolā.
- Skaidrs? - Nē.
Ko tu teici?
Es saku nē, es neatgriezīšos skolā.
Ko tu dari, Nikolas? Ko tu gribi?
Kad es biju tavā vecumā, mana māte slimoja, tēvu vairs nesatiku,
man trūka naudas, bet es cīnījos. Es cīnījos!
Tici man, tas nebija nekāds joks. Kas noticis ar tevi?
Kas tik dramatisks noticis tavā dzīvē,
ka tu nespēj iet uz skolu kā visi?
- Atbildi. Atbildi! - Es netieku galā!
Es nesaprotu. Ar ko tu netiec galā?
Ar dzīvi! Es netieku galā ar dzīvi, un tā ir tava vaina!
Kā, lūdzu?
- Tā ir tava vaina, ka esmu tāds. - Ko es esmu izdarījis? Kāda vaina?
- Tu esi pretīgs. - Ko tu teici?
Tu skaisti runā par dzīvi un darbu,
bet pats pameti mūs kā tādus mēslus.
Ko?
Tu domā, ka vienmēr rīkojies pareizi.
Bet tu jau no paša sākuma esi bijis draņķis!
Tūliņ pat atvainojies, Nikolas.
Dzirdēji? Atvainojies. Tūliņ pat.
Draņķis!
Es esmu draņķis? Es?
Vai vienmēr neesmu darījis visu tavā labā?
Tevis dēļ gadiem paliku kopā ar tavu māti.
Kāpēc tu tā runā? Kāpēc?
Kāpēc? Atbildi man, kāpēc!
Tāpēc, ka iemīlējos citā sievietē?
Tas ir mans noziegums? Kāda tev tur daļa?
Man ir tiesības sākt jaunu dzīvi! Velns!
Tā ir mana dzīve, dzirdi? Mana dzīve!
Piedod, Nikolas. Nesaprotu, kas man uznāca.
Sveiki! Kur ir psihiatrijas nodaļa?
- Uz priekšu un pa kreisi. - Skaidrs.
Cik ilgi tu te esi?
Apmēram pusstundu.
Man teica, ka pie mums drīz iznāks.
Kas notika?
Es nebiju mājās. Biju darbā.
Viņu...
Beta viņu atrada vannasistabā.
Viņš bija tikko...
Mums laimējās. "Ātrie" atbrauca ļoti aši, un...
Man žēl.
Man ļoti žēl.
Zini, es ļoti gribēju viņam palīdzēt.
Bet tad beigās es...
Dakter!
Sveiki! Labdien! Es esmu daktere Līnere.
Es aprūpēju jūsu dēlu.
- Kur ir Nikolass? - Neuztraucieties.
Viņš atpūšas. Briesmas vairs nedraud, ticiet man.
Lūdzu.
Paldies.
Jūsu dēlam ātri sniedza palīdzību, un brūce nebija dziļa.
Tāpēc tai vajadzētu labi sadzīt.
Esat pilnīgi pārliecināta?
Jā. Ticiet man.
Tomēr mums jāpieņem daži lēmumi.
Es tikko runāju ar viņu.
Ko viņš teica?
Šķiet vīlies, ka pamodies šeit. Tā šādos gadījumos notiek.
Viņš kaut ko teica par to, kāpēc...
Mēs esam pieraduši pie šādiem gadījumiem.
Man šķiet, Nikolasam vajadzētu
kādu laiku palikt novērošanā.
Jūs domājat...
Es pārbaudīju, ka mums nodaļā ir brīva vieta.
Tikko teicāt, ka briesmas nedraud.
Mēs gribētu, lai viņš apzinās, ko izdarījis.
Pašlaik viņš to cenšas notušēt,
un man tas šķiet bīstami.
Negribētos, ka viņš to atkārto.
Cik ilgi viņam būs jāpaliek?
Svarīgi, ka varēsim viņu novērot un ārstēt.
Pēc tam jūs regulāri tiksieties
ar stacionāra psihiatru un Nikolasu,
lai visi varam novērtēt viņa stāvokli.
Es gribu redzēt savu dēlu.
Acumirkli, lūdzu.
Atvainojiet, mani izsauc.
Sociālā darbiniece palīdzēs aizpildīt dokumentus,
lai varam Nikolasu uzņemt. Sarunāts?
Viņa atbildēs uz jūsu jautājumiem.
Sarunāts?
Neuztraucieties, lūdzu. Viņš ir labās rokās.
Un šis?
Šis ir zvaigznājs. Redzi?
- Var redzēt zvaigznītes. - Tas ir rets?
- Diezgan rets. - Un šis?
Šis ir Saturns.
Tam ir gredzeni.
Pīter!
Mammīte kļūst nepacietīga.
- Iesim atpakaļ? - Pagaidi, tēt.
Vai...
- Saplīsis. - Ko nu?
Būs jāpeld.
Es neprotu. Man ir tikai sešarpus gadi.
Pareizi. Īstais laiks, lai mācītos.
Tu vari.
Nāc.
Es būšu tev blakus.
Ei!
Nāc, garnelīt!
Nāc!
Nu, ko esat izlēmis?
Pārcelt sanāksmi uz pirmdienas rītu?
Tas atkarīgs no tā, cikos jūs brauksiet uz Vašingtonu.
Nākampirmdien? Nē, es nevaru. Man...
Man jāpaliek Ņujorkā.
Tātad Vašingtonu atcelt?
Jā.
Paldies.
Klausos!
Sveiks, Pīter! Tā esmu es. Vari runāt?
Jā. Viss kārtībā?
Jā, tikko zvanīja dakteris Hariss.
Gribēju aprunāties ar tevi.
Kaut kas noticis?
Viņš domā, ka mums nevajadzētu braukt pie Nikolasa.
Vismaz dažas dienas.
Ko?
Es saprotu.
Šķiet, Nikolasam ir grūti pieņemt ārstēšanu.
Viņiem ir garas sarunas,
zini, viņi cenšas...
saprast, kāpēc viņš...
Viņš daudz runājot par šķiršanos,
tavu jauno dzīvi un spriedzi mūsu abu attiecībās.
Dakteris Hariss domā, ka būs labāk, ja dosim viņiem
dažas dienas.
Lai novērtētu situāciju.
Izlādētu spriedzi.
Viņš nevar mums aizliegt satikt Nikolasu.
Viņš tikai lūdza, nevis pieprasīja.
Pirmdiena joprojām ir spēkā.
Aiziesim uz vizīti, noskaidrosim, kāda ir situācija.
Un...
nezinu, varbūt tikmēr...
Es saprotu, ka tas ir ļoti grūti.
Zini, man arī.
Bet varbūt vajadzētu viņiem uzticēties?
Kā tu domā?
Pīter?
- Esi gatava? - Jā.
Cikos ir lidmašīna?
Pasūtīju taksi. Pēc piecām minūtēm būs.
Palīdzēšu nonest čemodānu.
Nē, nepūlies.
Paklau, man...
man žēl par vakarvakaru, es...
- Es tiešām par daudz iedzēru un... - Izbeidz.
Nesaprotu, kāpēc mums jāstrīdas.
Es zinu.
Es esmu vainīgs. Piedod.
Un tu...
Tu nevari braukt mums līdzi?
Piedod, Beta, nevaru. Vienkārši...
Nespēju braukt atpūsties, zinot, ka viņš ir tur.
Tikai uz divām dienām.
Tu izskaties briesmīgi un šeit tāpat nevari viņam neko palīdzēt.
Es nevaru.
Skaidrs.
Kad viņu izrakstīs?
Nezinu. Pirmdien zināšu vairāk.
Un pēc tam?
Es ceru, ka būšu labāks tētis Teo.
Beidz, Pīter. Tu esi ļoti labs tēvs.
Mani skumdina tas, ka jāspēlē loma, kas pašam riebjas
līdz sirds dziļumiem.
Pēdējās nedēļās
es pieķeru sevi, ka saku
tieši to pašu, ko man jaunībā teica mans tēvs.
Vārdus, kuru dēļ es viņu no sirds ienīdu.
Nu ir mana kārta. Un tas...
Nezinu, man šķiet, ka esmu kļuvis tāds pats kā viņš.
Par kādiem vārdiem tu runā?
"Ko tu darīsi ar savu dzīvi?"
"Es tavā vecumā darīju šo, es darīju to."
"Ko lai ar tevi iesāk?"
Ja tu zinātu, kāds man par to kauns...
Piedod.
Mums jāiet.
Vispirms pasaki, ka piedod man par vakardienu.
Es tiešām gribētu, lai mēs vairs tā nestrīdamies.
Es arī.
Pēdējās nedēļas bijušas...
- Es zinu. - Nē, tu nezini.
Tāpēc, ka tevis šeit nav. Tu vienmēr esi darbā.
Es esmu šeit, viena.
- Nē, tu neesi viena. - Esmu gan. Es esmu viena, es...
esmu tik ļoti nogurusi, un es...
Tev ir Teo, tavs otrs dēls. Viņam arī tevi vajag.
Beta, lūdzu...
Nesāksim atkal, labi?
Labi.
Labi. Labi.
Piezvanīšu, kad būsim galā.
Panāc, mazulīt. Nāc šurp.
Apskauj mani.
Neredzēšu tevi veselu nedēļu. Man tevis trūks.
Tu atklāsi jūru.
Redzēsi, cik tā ir liela un skaista.
Pasveicini no manis vecmāmiņu, labi?
Piedod, ka nevaru braukt līdzi.
Bet man tiešām jāpaliek te. Tu saproti?
Pēc tam izstāstīsi man visu.
Tu man izstāstīsi, mazulīt.
Mammu!
- Man tevis ļoti trūka. - Man tevis ļoti trūka.
Šķiet, ka mēnešiem neesam tikušies.
Tagad mēs esam šeit. Mēs esam šeit.
Nikolas?
Piecas minūtes atstāšu tevi ar vecākiem,
kā tu lūdzi.
Tikmēr sameklēšu dakteri. Sarunāts?
- Jā. - Jā?
Nu, kā iet?
Mīlulīt.
Šausmīgi. Dabūjiet mani laukā.
Neuztraucies.
Jums jādabū mani laukā. Apsoliet.
Kas vainas?
Te ir šausmīgi. Briesmīgākā nedēļa manā mūžā.
Elle. Jūs nedrīkstat atstāt mani ellē.
Tāpēc esam atnākuši. Mēs to apspriedīsim ar dakteri.
Viņš ir riebeklis. Neko nesaprot.
Piestūķējis mani ar zālēm. Domā, ka esmu slims.
Man te būšot jāpaliek vairākas nedēļas.
Bet es nevaru.
Es to neizturēšu. Šeit jūtos daudz sliktāk nekā mājās.
Man jūs vajag.
Vediet mani mājās. Lūdzu, tēt. Lūdzu, mammu. Es jūs lūdzu.
Labi, nomierinies. Mēs aprunāsimies ar dakteri.
Mēs esam šeit. Kopā ar tevi.
Priecājos jūs redzēt.
Sveiki!
- Labdien! - Dakter.
Varbūt apsēdīsimies visi?
Viss kārtībā.
Apsēdies, lūdzu, man blakus, Nikolas.
Es lūgšu arī Maiklu,
kurš rūpējās par Nikolasu, arī piedalīties.
- Ja jums nav iebildumu. - Lūdzu.
Jauki.
Tātad...
Šķiet, Nikolass jums teica, ka grib pamest slimnīcu.
Jā.
Viņš man arī to teica.
Saprotu, ka pēdējās dienas viņam bijušas smagas.
Nudien. Kāpēc tā?
Pirmajā nedēļā bieži ir tāda reakcija.
Es negribu te palikt.
Saprotu, ka tu gribi uz mājām, Nikolas. Bet...
es to neieteiktu.
Redzat?
Kāpēc ne?
Nikolass cieš no akūtas depresijas.
Viņam būtu drošāk palikt slimnīcā.
Es jūtos labāk.
Gribu uz mājām. Nebūs nekādu problēmu, apsolu.
Tu pats tam tici, Nikolas, bet mana pieredze liecina...
Re, viņš labāk par mani zina, kā es jūtos!
Nomierinies, Nikolas.
Esmu mierīgs, šis kretīns neko nesaprot!
Nikolas, lūdzu, mīlulīt.
Nikolas...
Apsēdies, lūdzu.
Labi.
Ko jūs iesakāt?
Būtībā mums vajag vairāk laika.
Pašnāvnieciskus impulsus
ir grūti identificēt pat pacientam pašam.
Bet mēs nedrīkstam izlikties, ka tie nepastāv.
Otrais mēģinājums ir plaši izplatīts.
Domāju, ka Nikolasam joprojām ir pazudusi...
saikne ar realitāti.
Un tas izraisa trauksmi,
kas ir ārstējama.
Tikai vispirms jāstabilizē stāvoklis.
Tad sāksim domāt, kad varēsim izrakstīt.
- Un kad tas būs? - Mammu.
Es tikai jautāju.
Redzi, Nikolas, tev pašlaik vajag aprūpi.
Tev vajag mediķus.
Ārstus, psihoterapeitus, projektu vadītājus.
Gribat mani izārstēt ar keramikas pulciņu?
Tas veicina procesu, jā.
Pilnīgas blēņas!
- Varbūt tev tā būs labāk. - Man būs labāk?
Kā es izveseļošos, ja visi apkārt ir slimāki par mani?
Es daudz par to domāju.
Par savu dzīvi. Daudz stundu pavadīju bezdarbībā.
Esmu daudz ko sapratis. To, ko vairs nedarīšu.
Palikšana te bija kā elektrošoks.
Es jūtos gatavs atgriezties normālā dzīvē.
Es jūtu, ka varu atgriezties skolā. Es to jūtu.
Bet jums jāuzticas man.
Un jāved mani prom. Citādi...
es nogrimšu.
Nopietni. Es nevaru to izturēt.
Tēt!
Tu mani pazīsti. Es zinu.
Tā bijis vienmēr.
Bet viņi te nepazīst.
Es tevi lūdzu, tēt. Lūdzu, nepamet mani.
Ak, mīlulīt.
- Tu varētu? - Jā.
Kas mums jādara, lai varētu ņemt viņu līdzi?
Kamēr Nikolass ir nepilngadīgs, jūs atbildat par viņu.
Tāpēc lēmums jāpieņem jums.
Bet, lūdzu, nopietni uzklausiet, ko es jums saku.
Jūsu dēls nav tādā stāvoklī, lai dotos prom.
Jums tikai jāparaksta dokumenti, un viņš drīkstēs braukt mājās.
Bet es kā ārsts uzskatu, ka jūs uzņematies milzīgu risku.
Kādu risku?
Es ar savu dēlu šādu risku neuzņemtos.
Jūs nevarat mani te paturēt ar varu.
Faktiski varētu.
Bet vajadzētu tiesneša sankciju, un es tiešām negribu to darīt.
Labāk palīdzētu taviem vecākiem pieņemt pareizo lēmumu.
Mammu, tēti...
Ticiet, es zinu, ka jums nav viegli, īpaši šeit un tagad
dēla klātbūtnē,
bet Nikolass ir jāārstē.
Tas nav jādara jums, vecākiem.
Tas ir psihiatru darbs.
Tēt, es neesmu slims.
Ja kopā pieņemsim pareizo lēmumu,
tad Nikolass drīzāk varēs atgriezties pie jums
daudz veselāks.
Dzīvot normālu dzīvi.
Mammu, es gribu uz mājām.
Es zinu, mīlulīt.
- Nepametiet mani šeit. Lūdzu. - Pīter, saki kaut ko.
Dodiet man vēl vienu iespēju.
Tas bija sauciens pēc palīdzības, ko es tagad no sirds nožēloju.
Man vajag, lai jūs saprotat manas sāpes.
Bet es to vairs neatkārtošu. Es zvēru.
Vecāki ir uzklausījuši tavus argumentus.
Lūdzu.
Tagad es lūgšu jūs pieņemt lēmumu.
Tagad?
Jā, Nikolasam jāsaprot, ka jūs atbalstāt mediķu komandu.
Jums nav jājūtas vainīgiem.
Tas neapliecina, cik stipri mīlat dēlu.
Jums viņš jāaizsargā.
Šādos gadījumos ar mīlestību vien nepietiek.
Ar mīlestību vien nepietiks.
Tēt!
Mammu!
Labi, Nikolas, jāiet pusdienās.
Maikls aizvedīs tevi uz kafetēriju, bet pirms tam
vecākiem jāpaziņo savs lēmums tev klātesot.
Tā tev būs vieglāk pieņemt ārstēšanos.
Mammu, es gribu uz mājām.
Tēt, ved mani mājās. Es tevi lūdzu, tēt.
Tēt, ved mani mājās.
Tēt!
Piedod, Nikolas.
Nē.
Tu nedrīksti man to nodarīt! Tēt, tikai ne tu!
Nikolas, nomierinies.
Ko es tev esmu izdarījis? Tēt!
Neaiztieciet mani! Tēt! Tētīt!
Mammu! Mammu! Tēt! Tēt!
LAIPNI LŪDZAM SVĒTĀS BERTAS SLIMNĪCĀ PSIHIATRIJAS NODAĻA
Labi jūties?
Ceru, ka mūsu lēmums bija pareizs.
Tas esot bijis sauciens pēc palīdzības. Mums viņam jāuzticas.
Ja tuvākajās dienās stāvoklis neuzlabosies,
- vedīsim viņu atpakaļ. - Jā.
Bet es zinu, ka te pie mums viņam ir labāk.
- Protams. - Pēc mirkļa būs gatava.
Labi.
Ko tu redzi? Es domāju...
nākotnē.
Cerēt, ka viņš atgriezīsies skolā, šķiet pārāk optimistiski.
- Ir jau maijs. - Jā.
Varbūt viņam vajag...
atgūt spēkus. Un...
sākt mācību gadu ar svaigu galvu.
Jā.
Ko viņš visu dienu darīs?
Nedrīkstam atstāt viņu vienu.
Varbūt viņš varētu atgriezties pie tevis?
Ja viņš tā vēlas. Un...
dienā es varētu ņemt viņu līdzi uz darbu.
Lai strādā par praktikantu vai...
Domā, viņu tas interesēs?
Nezinu.
Vismaz kaut ko jaunu iemācīsies. Un es būšu blakus.
Jā. Bet vai tu neesi pārāk aizņemts?
Es nepieņemšu Braiena piedāvājumu.
Nopietni?
Jā.
Jā, man politika ir pie vienas vietas.
Gribu pievērsties tiešām svarīgajam.
Man ir svarīgi būt šeit blakus Nikolasam.
Lūdzu.
Paldies.
Jauki.
Kur tava krūze?
Nē, es iedzēru kafiju. Vajadzēja pamosties.
Cukuru?
Paldies, nē, draudziņ.
- Tēt? - Nē.
Paldies.
Paldies, dēliņ.
Kā tu jūties?
Esmu laimīgs šeit kopā ar jums.
Mēs arī.
Iedod man to recepti.
Ā, jā.
Es iedomājos...
Tu negribētu aiziet uz kino?
- Kāpēc ne? - Jā?
Jā, bet vispirms gribētu ieiet dušā.
Tur vannasistabas bija ļoti netīras.
Veselu nedēļu sapņoju par dušu.
Jā, protams.
- Ko? - Neko.
- Kāpēc tu smejies? - Tāpat vien.
- Es smirdu? - Nē, nē.
Man patīk redzēt jūs kopā.
Ilgs laiks pagājis.
Kopš mēs visi trīs bijām kopā.
Taisnība.
Kā vecajos labajos laikos.
Jā. Es dodos uz dušu.
Es pagaidīšu.
Gribēju tikai teikt...
es tiešām atvainojos par visu.
Zinu, ka jūs neesat to pelnījuši.
Es gribētu lūgt jums piedošanu.
Un gribēju pateikt,
ka mīlu jūs.
- Mēs arī tevi mīlam. - Jā.
Ej nu. Mēs tevi gaidīsim.
- Nu, ko teiksi? - Jā.
Zini...
Negribi nākt ar mums uz kino?
Nikolass noteikti ļoti priecātos.
Nezinu gan.
Ko jūs gribējāt skatīties?
Atceries, kā mēs
pēcpusdienā mēdzām iet uz kino?
Teicām visiem, ka mums ir svarīga tikšanās.
Aizlavījāmies prom un satikāmies pie kino.
Jā.
Man tas ļoti patika. Gluži kā nobastot skolu.
Tas bija tik sen, ko?
Lūdzu.
Nāc ar mums.
Nāc šodien ar mums.
Tu negribi?
- Ak dievs! - Ak dievs!
Kas tur ir?
Ak dievs, Nikolas! Nikolas, dēliņ.
Turi acis vaļā. Pīter! Sauc palīdzību!
Lūdzu, Nikolas. Skaties uz māmiņu. Skaties uz māmiņu.
Turi acis vaļā. Dēliņ, lūdzu, turi acis vaļā.
Pareizi. Uzticies sev.
Un elpo, pareizi. Kā vardīte.
Peldi pie manis. Peldi pie manis.
Labi, es laidīšu tevi vaļā.
Tu vari. Peldi pie manis. Pareizi!
Tā turpini.
Turpini. Pareizi.
- Tēt, es peldu! - Jā, tu peldi.
Es peldu, tēt!
Jā! Tu peldi!
- Beidzot. - Tev izdevās.
- Es peldu. - Malacis. Malacis.
Es ļoti lepojos ar tevi. Tu peldi.
Labi, vai ne?
Vēl mazliet?
Nāc. Peldēsim tur. Peldēsim.
Labi. Pareizi. Līdz galam. Tu vari?
Pagaidi, tēt. Es nevaru.
Jūties labi?
Jā.
Nomazgāšu Teo.
- Gribi, lai es to izdaru? - Nē, es pati.
- Tu priecājies, ka viņi atbrauks? - Ļoti. Un tu?
Skat, ko es atradu.
Sen nebiji tos likusi.
Zinu.
Labi. Tūliņ atgriezīšos. Varu atstāt pārējo tavā ziņā?
Protams.
Teo?
Jāiet vannā.
- Mammu. - Esi gatavs?
Sveiks! Tu jau esi klāt?
- Piedod, esmu mazliet agrāk. - Nāc iekšā. Viens?
Viņa ir ceļā. Gribēja iebraukt pie savas mammas.
Tas nekas.
Nāc iekšā.
- Kā tev iet? Labi izskaties. - Paldies, labi. Un tev?
Labi. Tātad šorīt atbrauci?
Jā, vairākus mēnešus neesmu bijis Ņujorkā.
- Sāku ilgoties. - Kā iet Toronto? Viss labi?
Lieliski. Skaista pilsēta.
Labi. Gribi kaut ko iedzert?
- Nē. Pagaidīšu pārējos. - Labi. Apsēdies.
Zini, esmu nolēmis dzīvot kopā ar Līnu.
- Mamma tev teica? - Tiešām?
Jā, mēs tāpat katru vakaru esam kopā
vai nu pie viņas, vai pie manis.
Apsveicu! Labi jaunumi.
Jā, ļoti gribu jūs iepazīstināt.
Jā, es arī gaidu iepazīšanos ar viņu.
Pēc visa, ko esi man par viņu stāstījis.
Tu redzēsi. Viņa ir brīnišķīga.
Esmu kā traks pēc viņas.
Tas ir labi.
Kā iet Teo? Viņš ir mājās?
Jā, mazgājas.
Mēs atvedām viņam dāvanu.
- Bet Līna pati gribēja iedot. - Ļoti jauki.
Man kaut kas ir arī tev.
Man?
Kaut kas, ko gribēju tev izstāstīt.
Kaut tu redzētu savu seju.
Neuztraucies, es vēl nebūšu tēvs.
Tas man pat prātā neienāca.
Nē, tas ir kaut kas...
Kaut kas par mani.
Gribēju, lai tu to uzzini pirmais.
Es klausos.
Nu...
Tu zini, ka bez mācībām koledžā man patika vēl kaut kas.
Rakstīšana.
Un es esmu veltījis laiku...
Īpaši kopš dzīvoju Toronto...
Tur viss šķiet vieglāk.
Īsi sakot...
Te būs.
Kas tas ir?
Mans pirmais romāns.
NĀVE PAGAIDĪS NIKOLASA MILLERA ROMĀNS
Tu to uzrakstīji?
Aiz māņticības negribēju nevienam stāstīt.
Bet tagad tas ir materializējies.
Gribēju tev pirmajam to uzdāvināt.
"Nāve pagaidīs".
Fantastiski.
- Kad iznāks? - Pēc diviem mēnešiem.
Ja atvērsi, tad redzēsi, ka tas ir veltīts tev.
MANAM TĒVAM. PAR VISU, KO VIŅŠ MANĀ LABĀ DARĪJIS.
Tātad...
Tur, protams, ir mazliet par to, ko tu jau zini.
Par visiem ļoti smagajiem gadiem tev un mammai.
Bet vismaz tas beidzās labi.
Un...
es gribēju tev pirmajam to uzdāvināt,
jo apzinos - ja nebūtu tevis, es nevarētu...
Es ļoti lepojos ar tevi.
Mans lielais dēls.
Ļoti lepojos ar tevi.
Vispirms izlasi. Varbūt nepatiks.
Es tevi pazīstu.
Zinu, ka tas būs skaists.
Un tiešām...
es gribu pateikt, ka ļoti lepojos ar tevi.
- Tu taču nesāksi raudāt, ko? - Nē, nē. Piedod.
Jācer, ka grāmatai būs panākumi.
Skaidrs, ka būs.
Drīkstu apskaut Teo? Man viņa arī ļoti trūka.
Jā, protams.
Viņš priecāsies tevi redzēt.
Vienmēr runā par savu lielo brāli.
Pīter?
Ko tu dari?
Kas noticis?
Tu domāji par Nikolasu?
Vajadzēja pievērst viņam vairāk uzmanības.
Nē, tu tolaik darīji visu, ko varēji.
Es centos iedomāties...
Viņš bija...
viņš bija tik talantīgs.
Un tik gudrs.
Un jūtīgs.
Un...
Viņš būtu varējis paveikt tik daudz ko skaistu.
Man vajadzēja...
Es tiešām būtu varējis...
Tā ir mana vaina.
- Nē, nav. Tu darīji, ko varēji. - Tā ir mana...
Nē, nav. Beidz.
Nāc. Nāc pie manis.
Nomierinies.
Zinu, ka ir grūti, es zinu, bet dzīve turpinās, Pīter.
Saproti?
Tev ir Teo. Un tev esmu es.
Un mums tevi vajag.
Nē.
Pat ja ir grūti, pat ja sāp, dzīve turpinās, Pīter.
Nē, tā neturpinās. Tā nevar turpināties.
Turpinās gan. Turpinās.
Nomierinies. Nomierinies.
Domā par savu dēliņu. Domā par Teo.
Viņam drīz būs četri gadi.
Domā par viņu, un viss būs labi.
Geibrielam
MĒS PIEDZĪVOJAM NEBIJUŠU GARĪGĀS VESELĪBAS KRĪZI.
PAŠNĀVĪBU UN PAŠKAITĒJUMA GADĪJUMU SKAITS, ĪPAŠI JAUNIEŠU VIDŪ,
AUG SATRAUCOŠI STRAUJI.
JA JŪSU TUVINIEKS APSVER PAŠNĀVĪBU, IZRUNĀJIETIES AR VIŅU, UZKLAUSIET.
VIENMĒR ATCERIETIES, KA JŪS NEESAT VIENS UN IR PIEEJAMA PALĪDZĪBA.
PALĪDZĪBA VAIRĀK NEKĀ 130 VALSTĪS PIEEJAMA FINDAHELPLINE.COM.
PAŠNĀVĪBU VAR NOVĒRST, SAPROTOT, KAM ŠĀDS RISKS VAR DRAUDĒT,
UN SNIEDZOT CILVĒKAM ATBALSTU, MĪLESTĪBU UN CERĪBU.
Subtitrus tulkoja: Dace Andžāne