Hahó!
Üdv, Jessica!
Átküldenéd a Jackson-aktát? Nem találom az e-mailek között.
Rá kéne néznem ma este.
Oké, rendben. Köszönöm. Viszlát holnap!
Mit keresel itt?
Beszélnünk kell.
Nem állíthatsz be csak így.
Hívtalak. Nem is tudom, hányszor. De nem veszed fel.
Mi a baj?
- Nicholas. - Történt valami?
Igen.
Na, mondd!
Ma délután behívtak.
Az iskolába. Egy beszélgetésre az igazgatóval.
Elmesélte, mi a helyzet.
És akkor tudtam meg.
Nicholas csaknem egy hónapja nem jár iskolába.
Micsoda?
Nem vicc. Hetek óta csak eljátssza az egészet.
- Minden reggel... - Miről beszélsz?
- Most magyarázom... - Várj csak!
Egy hónapja nem jár iskolába, és nem vettél észre semmit?
Elindult a táskájával meg minden cuccával, ami kell,
mintha nem lenne semmi gond. De nem ment be.
- És az iskola? Ők csak... - Ők...
Azt mondták, küldtek egy csomó e-mailt, amiket nem kaptam meg.
De mit csinált? Mármint egész nap. Hova ment?
Nem tudom. Fogalmam sincs.
És már alig válaszol a kérdéseimre.
Beth...
Bocs, Kate azért jött, hogy Nicholasról beszéljen velem.
Most tudtuk meg: egy hónapja lóg a suliból.
Nem csak erről van szó, Peter.
Nicholas nincs jól.
Beszélned kéne vele. Már nem tudom, mit csináljak.
Szüksége van rád, Peter. Nem hagyhatod magára.
Nem hagyom magára. Miért mondasz ilyeneket?
Na jó.
A minap például...
megkértem, hogy...
Nem is emlékszem, mire. Hogy vigye ki a tányérját, vagy mi, és...
ő rám nézett, és...
a szemében...
annyi gyűlölet volt!
Attól féltem, hogy...
Mitől?
Félek tőle, érted?
Rendben, akkor...
holnap ránézek. Beugrom a nap végén.
Kösz.
Megnéztük a fenntarthatósági elveiket,
és úgy véljük, hogy a cég felvásárlása összeegyeztethető a zöldstratégiánkkal.
Remek környezetvédelmi, társadalmi és irányítási tényezőkről van szó,
nagy elismeréshez jutunk.
Továbbá a fúzió jót tenne mind az ők, mind a mi hírnevüknek.
Nagyszerű. Azt hiszem, már mindent tudok.
Felhívom Jeffrey-t. Meglátjuk, ráharapnak-e.
- Tökéletes. - Remek.
Köszönjük.
Parancsoljanak!
Jelentkezem, amint megvan.
- Köszönjük. - Jó.
Köszönöm.
Az ajtók záródnak.
Köszönöm.
Gyere, pajtás!
Szevasz!
Mit keresel itt?
Jókor? Nem zavarlak?
Hogy vagy?
Jól.
Figyelj, azért jöttem, mert...
Beszélni szeretnék veled. Lenne pár perced?
Persze.
Anyád elmondta, hogy lógsz a suliból.
Mi a baj?
Semmi.
Figyelj, tudom, hogy most nehéz neked, és dühös vagy rám,
de ez még nem ok arra, hogy ne beszélgessünk.
Miért nem jársz suliba?
Nem tudom.
Nem tudod?
Nem hagyhatod abba a sulit csak így. Ilyet nem lehet.
Gondjaid vannak?
Miért sóhajtozol?
Csak úgy.
Biztos van valami oka. Ki vele!
Nem akarok beszélni róla.
Nicholas, nem segíthetek, ha nem mondasz semmit.
Mit csináltál eddig? Hova mentél?
Sétáltam.
Sétáltál? Egyedül?
Aha.
De miért, Nicholas?
Szerinted ez így rendben van? Ráadásul közelednek a vizsgáid.
Tudod, hogy ki akarnak tenni az iskolából?
Figyelj!
Anyád már nem bírja cérnával, ugye tudod?
Bentlakásos iskolába küldene.
- Ezt akarod? - Nem.
Akkor csinálnod kell valamit. Nem nézheted tétlenül a dolgokat.
Nem bírom elviselni.
Ezt most miért mondod? Történt valami az suliban?
Nem.
Vagy az iskolán kívül?
Megbeszélhetjük. Csak...
Nem erről van szó.
Hanem...
Hanem?
Nem tudom, hogyan mondjam el.
A saját szavaiddal.
Az élet.
Rám nehezedik.
Mi a gondod az élettel?
Fogalmam sincs.
Változtatni akarok valamin, csak nem tudom, min.
És ezért néha arra gondolok, hogy talán...
Mondd el!
Veled szeretnék lakni.
- Velem? - Én és anya...
Nem jövünk ki túl jól.
Nem bír elviselni. Tudom.
Mikor itt vagyok...
túl sok sötét gondolatom támad.
És a kisöcsémmel akarok élni.
Igen...
Ha bentlakásos suliba küldtök, abba beleőrülök.
- Ugyan már! - De. Tényleg.
Úgy érzem, hogy szétrobban a fejem.
Gyere ide!
Néha olyan, mintha kezdenék bedilizni, apa.
Miket beszélsz?
Komolyan. Nem tudom, mi történik velem.
Ugyan. Ne félj, picim!
Megoldjuk.
Bízz bennem!
Üdv, itt Kate telefonja. Hagyjon üzenetet!
Szia, én vagyok. Beszéltem vele...
Vissza tudnál hívni, ha ezt megkapod? Kösz.
Miért így állsz hozzá?
Mármint hogyan?
Lakhat a hátsó szobában.
És az iskola?
Majd kitalálunk valamit.
Biztos van olyan suli, ahova év közben is felveszik, nem?
De, biztos. Biztos van.
Csak két éve ismered.
És látom... vagyis tudom, hogy rossz véleménnyel vagy róla
a történtek után, de ő nem volt mindig ilyen.
Kisebb korában annyira...
Most, amikor elmentem hozzá...
nyomokat láttam rajta.
Nyomokat? Mármint...
Sebhelyeket a karján.
Annyira felzaklatott, hogy...
A kisfiam.
Figyelj...
Igaz. Jól látod.
Bűntudatom van.
Nem tehetek úgy, mintha nem én lennék felelős ezért.
Én jöttem el, Beth.
- Eljöttem. - De nem a te hibád, ha nincs jól a fiú.
Ez most egy nehéz időszak a számára.
Akkor sincs más választásom.
Nem mondhatok le róla.
Rendben, értem.
Ne aggódj! Megértem.
És beszélned kéne egy orvossal azokról a sebhelyekről.
Tudom.
Na, összekészültél?
Igen.
- Nem akarod... - Kösz, nem.
- Akkor... - Igen.
És ne feledd, hogy... Tudod. Mindig...
Tudom. Kösz, anya.
Akármikor, mert...
Nehogy azt hidd, hogy ez azért van, mert...
Tudom.
Tudom, mire gondolsz. Nyugi!
Rendben.
Figyelj!
Hívj fel!
Jaj, várj!
- Majdnem elfelejtettem. - Mit?
A banánkenyér.
Kösz, anya.
Szeretlek.
Hahó, van mindened?
Igen.
Megtaláltad a törölközőt? Beth bekészítette.
Igen.
Rendben. Akkor hagylak is.
Lefekszem.
Úgy örülök, hogy itt vagy!
Hiányoztál.
És Beth? Tényleg nem bánja, hogy ideköltözöm?
Dehogy, Nicholas.
Nagyon örülünk neked. Mindketten.
Ez a te otthonod is, tudod?
Oké?
Na, irány az ágy! Késő van.
Jó.
Hé!
Jó éjt!
Jó éjt, apa!
Dr. Collins, itt Peter Miller. Elnézést, hogy a mobilján hívom, de...
beszélni szeretnék önnel a fiamról, Nicholasról.
Azt hiszem, pszichológusra van szüksége.
Gondoltam, ön talán ismer egy jó szakembert...
Kérem, hívjon vissza. Köszönöm.
Zavarok?
Nem. Gyere be!
Mondd csak...
tényleg Washingtonba készülsz?
Gyorsan terjednek a hírek.
Állítólag a fickó indul az előválasztáson. Igaz ez?
Mivel próbál elcsábítani?
Hogy bevesz a kampánycsapatba?
Nem mondott semmi konkrétat, de...
Rendben, hagylak dolgozni.
De szólsz, ha többet tudsz?
Hogyne. Persze.
JOGTANÁCSOS
Otthon minden rendben?
Micsoda?
Ja, igen.
Remek.
Köszönöm, Andrew.
Itt is vagyunk.
1776-ban a függetlenségi nyilatkozatot...
Jó reggelt! Csak egyetlen percig zavarok,
hogy bemutassam Nicholast, aki csatlakozik hozzánk.
Tudom, hogy szívélyesen fogadjátok majd.
Üdv, Nicholas! Mr. Yama vagyok, a történelemtanár.
Üdvözlünk.
Foglalj helyet! Gyere ide hozzám az óra után, és elmondom, hol tartunk. Jó?
Remek. Akkor megyek is.
Tehát amiről szó volt, és ezt érdemes leírni,
az a hatalommegosztás a nemzeti kormányzat és az államok kormányai között.
1776-ban, amikor aláírták a függetlenségi nyilatkozatot,
a függetlenné váló 13 állam inkább veszekedő testvérekként viselkedtek.
Szuverenitást akartak. Tudja valaki, mi a szuverenitás?
Abszolút hatalom.
Persze ez nemzetközi viszonylatban lehetetlen volt...
Ez az eredeti terv?
- Szevasz! Mi újság? - Minden oké. Nálad?
Hát, tudod. A góréra vársz?
- Aha. - Mákod van, ma jó a hangulata.
- Helyes. - Még New Yorkban tolod?
Még New Yorkban.
Te, hogy van az apád? Hallom, volt egy kis gond az egészségével.
Ja, igen. Semmi komoly. Minden rendben. Köszönöm.
Jó. Csak rég nem láttuk.
- Üdvözlöm. Átadod? - Persze.
- Rendben. Viszlát! - Viszlát!
Várjuk önt.
Erre parancsoljon.
BRIAN HAMMER SZENÁTOR DELAWARE
Köszönöm.
Peter! Hogy van? Rendes öntől, hogy meglátogatott minket.
Bemutatom két emberünket, akik velünk dolgoznak a...
Nicholas! Szia! Én vagyok. Csak érdeklődöm, hogy ment a mai nap.
Hívj fel! Szeretlek.
APU
Nicholas, kész vagy?
Mert ideje indulni.
Nicholas, csináltam neked kávét. Van még időd meginni, jó?
Nicholas, elkésel.
Nicholas, legalább tízszer szóltam. Nem csinálhatjuk ezt minden reggel.
Hallod?
Nicholas...
- Miért nem válaszolsz? - Válaszolok.
- Idő van. Menned kell. - Tudom.
Nem ébresztett fel Theo az este?
Nem.
Istenem, de szerencsés vagy!
Mint az apád. Semmire sem ébred fel.
Az „alszik, mint a bunda” helyett azt kéne mondani, hogy „alszik, mint egy pasi”.
Ő hol van?
Már elment. Egy kora reggeli megbeszélésre.
Itt a kávéd. Maradt még öt perced.
- Mi a baj? - Semmi.
Fáj valamid?
Ez...
Ez nem ilyen.
Boldogtalan vagy?
- Miért vagy boldogtalan? - Nem tudom.
Nem tudod?
Gyakran előfordul?
Hogy csak így sírva fakadsz.
Nem sírok.
Amúgy meg mennem kell.
Kérdezhetek valamit?
Igen, persze.
Mikor megismerted az apámat, tudtad, hogy nős?
Tudtad?
Igen.
De egyből elmondta, hogy...
Mit?
Ezt talán jobb volna vele megbeszélned.
Tudod...
mikor elment, azt anyu nagyon rosszul viselte.
Tényleg szenvedett.
Borzalmas dolgokat mondott apuról.
De én közben ugyanúgy rajongtam apáért.
Olyan érzés volt, mintha...
kettévágtak volna.
Megértem.
Nem könnyű helyzet.
És ez sem állított meg?
Tessék?
Mikor megismerkedtetek.
Az, hogy tudtad: nős, és van egy fia. Ez sem állított meg?
Mit akarsz hallani tőlem, Nicholas?
Semmit. Igazad van.
Miért is kérdeztem? Hülyeség.
- Nem hülyeség. - Mindegy, mennem kell. Szia!
Szia!
Szia, Nicholas, én vagyok.
Csak egy ölelést akartam küldeni.
Remélem, minden rendben veled.
Gondoltam, találkozhatnánk valamikor.
Ha van egy kis időd.
Hívj vissza! Hiányzol.
Szia!
Ha bebizonyítjuk nekik, hogy nem kellett volna kezdeményezniük...
akkor nem elképzelhetetlen.
Az egészben az erőegyensúly a lényeg.
- Igen? - Elnézést!
Ezt kereste?
Ó! Kitűnő.
Az archívumban bukkant rá?
- Nagyon ügyes. - Szüksége van még valamire?
Köszönöm szépen.
Ez roppant hasznos lesz.
Üdv!
- Ő kicsoda? - Ki?
Az új gyakornok.
Francia. Nagyon okos.
Miért?
Csak úgy.
Jó, holnap találkozunk.
Üdv!
Szia, Peter, én vagyok.
Figyelj, én...
nem akarlak zavarni, csak...
Nicholas egyáltalán nem jelentkezik.
Üzengetek neki, mégsem hív vissza.
Szóval...
beszélhetnénk?
Kösz.
Szép a zakója.
Köszönöm.
Parancsoljon.
Minden rendben az új iskoládban?
Minden oké.
Azt mondtad, nem érzed magad nagyon közel a korodbeliekhez.
Nem is.
- Miért? - Szerintem hülyék.
Csak a bulik érdeklik őket, meg a szórakozás.
Engem ezek nem izgatnak.
Akkor mi érdekel?
- Mi az? - Semmi. Csak...
Amúgy...
jobb a helyzet.
Nem szeretsz ennyi idős lenni?
Én nem ezt...
Jó napot!
- Jó napot, uram! - Üdv! Ott a hölgy.
Köszönöm.
- Bocs a késésért. - Semmi gond.
Tudom, mennyi a dolgot. Különösen most, úgy hallom.
- Igen. - Izgi.
- Mit kérsz? - Nem is tudom. Te?
Buborékos ásványvizet kérnék.
Én meg egy Martinit.
Akkor két Martinit.
Hozom a két Martinit.
Na és hogy megy?
Jól.
Elkezdte az új sulit. És azt mondja, tetszik neki.
Hű, ez remek!
Oda kellett hatnom rá egy kicsit az elején,
de szerintem már jobban van,
és jó irányban halad.
Elmondta, mi történt a régi iskolájában?
Nem, arról nem beszél sokat.
Nem értem, honnan jön ez a szomorúság.
Tinédzser, Kate.
Te láttál már boldogságtól sugárzó tinit?
Nem csak ez.
Ő más, mint...
- a többiek. - Miből gondolod?
Ha engem kérdezel, ez valami szerelmi csalódás.
Lehetséges.
Romantikus srác.
Igen.
Vajon kitől örökölte?
Parancsoljanak.
Köszönjük.
Remek. Köszönöm.
Egészségünkre!
És mi van...
Bethszel?
Igen. Hogy viseli?
Nekem elmondhatod.
Oké.
Először egy kicsit...
- Gondolom, ellenségesen. - Nem, nem igazán.
Talán kicsit bizonytalanul. A baba miatt már eleve nagyon fáradt volt.
És nem gondolta, hogy rögtön egy tini is odaköltözik.
Meg tudom érteni.
Igen. De összességében jól alakul a dolog.
Helyes.
Nem tesz keresztbe Bethnek?
Nem. Jól viselkedik a fiunk.
Igyekszik.
Örül, hogy a kisöccsével lakhat.
Remek.
Azt hiszem, ez a része menni fog.
Kate, mi a baj? Hahó!
Semmi. Bocs.
Sajnálom, ha... Nem akartalak felzaklatni.
Tudom.
Teljes kudarcot vallottam.
Miket beszélsz? Kate, egyáltalán nem vallottál kudarcot.
Sajnálom.
Csak nem hittem, hogy elmegy otthonról.
Hogy ő is.
- És hozzád költözik. - Én sem hittem.
Ő kért meg rá.
De a baj velem kezdődött.
- Ugyan, dehogy. - De.
Már nem akar velem lakni. Hívom, és nem veszi fel.
Jaj, ugyan!
Csak adjunk a dolognak egy kis időt!
Igen.
Annyira sajnálom!
Semmi baj.
Pár napja...
megtaláltam ezt a fotót róla.
Mikor elutaztunk Korzikára, emlékszel?
Igen.
Ha meglátom ezt a képet...
teljesen kiborulok.
Béreltünk egy olyan kis hajót, emlékszel?
Igen, persze.
Azon a nyáron úszni tanítottad.
Az arca...
Olyan nyitott! Mint egy kis napsugár.
Az én kis napsugaram.
Ha belegondolsz...
családként mennyire boldogok voltunk akkor!
Nem tudom, mi történt.
Ugyan!
Annyira szerettem őt!
És téged.
Nagyon szerettelek, Peter.
Ha tudnád, mennyire szerettelek...
Ne zaklasd fel magad!
Csodálatos anya vagy.
Nem a te hibád. Nehéz időszakon megy keresztül a fiunk.
Ez csak... Hamarosan minden újra a régi lesz.
De igen. Így lesz. Hidd el, Kate!
Minden rendben lesz.
Gondolod?
Igen.
- Rendben? - Igen. Végre!
Nem kapkodta el.
Hát nem. Istenem! Én is elaludtam odabent.
- Tessék. - Köszönöm. Kedves tőled.
Jó napod volt?
Igen. Vagyis semmi különös.
Jártunk a gyerekorvosnál.
Amúgy végig itthon voltunk.
És a te napod?
Mi az?
- Mi van? - Mi?
Mi ez a...
pökhendi mosoly?
Ez meg micsoda?
Így akarsz bocsánatot kérni?
Köszönetet mondani.
- Miért? - Tudod jól.
Nagyon szép.
Tisztában vagyok vele, hogy...
Nagyon hálás vagyok azért, ahogy kezeled ezt az egészet.
Eltaláltam: így próbálsz bocsánatot kérni.
Azt akartam mondani: nagy szerencsém, hogy itt vagy.
Igen, mert nem sokat látlak idehaza. Állandóan dolgozol.
Nem állandóan.
Apa, beszélhetnék veled?
Igen, persze.
- Zavarok, ugye? - Egyáltalán nem. Mondd csak!
Nem sürgős. Csak a tanácsodat akartam kérni.
Várhat.
Bejössz hozzám...
- utána? - Persze.
Szuper. Kösz.
Mintha jobban lenne, nem gondolod?
Azt mondta, ma ötös kapott matekból.
- Tényleg? - Igen. Nagyon örülök.
Kezd visszatérni az önbizalma. Azt mondja, meghívták egy buliba.
Hű, ez remek!
De aggaszt, hogy folyton egyedül van.
- Amúgy jól ment. - Micsoda?
- A gyerekorvosnál. Theóval. - Ja, igen. Mit mondott?
Amit te. Átmeneti. Hamarosan átalussza az éjszakát.
Addig is megyek, és megfőzöm a vacsit,
mielőtt bealszom itt, a kanapén.
Ne! Minden rendben. Majd én. Megyek.
Szevasz, Theo!
Gyere ide!
Jaj, semmi baj.
Na?
Nem is tudom.
- Jól áll. - Igen.
- Rendes tőled, de... - Mi az?
Nem biztos, hogy a korombeliek zakóban járnak.
Viccelsz? Mindenki ilyet hord, igaz?
- Úgy bizony. - Igen.
- Tényleg? - Aha. Nagyon jól áll neked.
Francia.
Nézzenek oda! Vedd fel ezt a bulihoz!
Mikor is lesz? Jövő szombaton?
Nem biztos, hogy elmegyek.
Mi? Muszáj elmenned. Fontos másokkal találkozni.
Nem tudok táncolni.
Szóval ez a gond.
Mi van?
Megjöttünk!
Hahó, Beth!
- Alszik. - Ne haragudj!
Hol jártatok?
Meg kell tanítanod táncolni. Nem ismerek nála jobb táncost.
- Nagyon vicces. - Mi?
A te tánctudásoddal jobb, ha hallgatsz.
Apa nem táncol jól?
Úgy mondanám, sajátos a stílusa.
Egyedi a stílusom.
Tudtad, hogy egy esküvőn találkoztunk?
- Beth! - Akkor láttam először apádat.
Meg a híres csípőmozgását a táncparketten.
A mijét?
Nem ismered a híres csípőmozgását?
Nem.
Beth, tanítsd meg táncolni! Buliba megy.
Akkor figyelj!
Mit csinálsz?
- Jaj, ne! - Ez az.
Gyerünk!
Ne már!
Mi lesz?
Biztos jó ötlet?
Nem mutatod meg nekünk?
Felébresztem Theót.
Gyerünk, apa!
Na jó.
A saját felelősségetekre. Ti akartátok.
Ez az arc!
Érted már, miért zúgtam bele azonnal?
- Teljesen. - Ellenállhatatlan vagyok.
Ha belekezd, mindenki lefagy a teremben.
Nem bírja ki, hogy ne hívja fel magára a figyelmet.
Hogy csinálod?
Gőzöm sincs. De gyere! Megmutatom.
Ne, Peter! Ne!
- Nicholas, ne! - Gyere csak!
Így. Mehet?
Jaj, istenem! Várjatok! Ne!
Ujj, térd. Ujj, térd.
Igen! Ez az!
Ez kell a buliba! Így van!
Uramisten, még egy?!
Már ketten vannak!
Nézzenek oda! El fognak ájulni tőled!
Hogy mozog! Igen, az én fiam!
Na jó, jövök.
A matraca alatt volt.
Sajnálom. Gondoltam, jobb, ha szólok.
Gondolod, hogy még mindig...
Nem értem. Mármint...
Mintha jobban lenne, nem?
Iskolába jár. Mosolyog. Jobban van.
- Igen. - Akkor miért csinálja ezt?
Az volna a legegyszerűbb, ha megbeszélnéd vele, nem?
Szólhatnál a pszichológusának.
Na jó.
- Elmész? - Igen. Kimegyünk kicsit a napra.
- Oké. - Puszi, kispajtás!
Ne aggódj! Talán még mindig sérülékeny egy kicsit.
De tudja, hogy itt vagy mellette. Biztosan megoldjátok.
Gondolod?
Hol jártál?
Miért?
Valami baj van?
Igen.
Miért dugtál kést a matracod alá?
Mi?
Kés a matracod alatt. Tudsz róla?
Miért volt ott?
- Semmiért. - Hogyhogy semmiért?
Csak ott van. Ha netalántán...
Ha netalántán mi? Miről beszélsz?
Passz. Ha betörnének, vagy...
Mutasd a karod!
- Mi? - Mutasd a karod!
Nem.
Hagyjál!
Nicholas!
Miért csinálod ezt?
Nem akarom, hogy bántsd magad. Érted?
Nem bántom magam.
Na és a sebhelyek? Azokról beszélek.
Pont fordítva van.
Ezt meg hogy érted?
- Nem érdekes. - Ne! Magyarázd csak el!
Magyarázd el nekem, Nicholas!
Ez... megszabadít.
Mitől szabadít meg?
Mitől szabadít meg, Nicholas?
Ha fájdalmam van...
ezzel...
levezetem.
De miféle fájdalmat?
Nicholas, milyen fájdalmat vezetsz le így?
Nem akarom, hogy tovább csináld. Megtiltom neked. Világos?
- Világos? - Igen.
Vannak dolgok az életben, amiket egyszerűen nem teszünk.
- Beth találta meg? - Nem ez a lényeg.
Miért kutatott a cuccaim között?
Nem kutatott a cuccaid közt.
Kedvességből beágyazott, mert te sosem teszed meg.
Elvettél egy kést a konyhából...
Nem. Először csak akartam valamit, amivel megvédem magam.
Megvéded magad? Mitől? Miket beszélsz? Ugye tudod, hogy ennek semmi értelme?
Neked is van fegyvered.
Tessék?
A mosókonyhában, a mosógép mögött van egy puska.
Az más. Ajándékba kaptam.
Puskát? Kitől?
Az apámtól. Nagyon régen.
Imád vadászni. És az egy vadászpuska. Nem azért van ott, hogy „megvédjem magam”.
Miért egy vadászpuskát adott?
Nem tudom. Azt hihette, megtetszik nekem,
és hogy együtt vadászunk majd. De sosem használtam.
Utálom a vadászatot és mindent, ami kapcsolatos vele.
Akkor miért tartod meg a puskát?
Most nem erről van szó.
Nem értem, miért csinálod ezt a dolgot.
Tudom.
Mi történt az előző suliban?
Talán itt az idő, hogy elmondd, nem?
Mert valami biztosan történt, különben...
Nicholas...
Ha nekem nem akarsz beszélni róla, remélem, a pszichológusnak elmondod.
Kérlek! Ez fontos.
Jól van, semmi baj.
- Hozok sebfertőtlenítőt. - Ne! Csak karcolások.
Tudod...
mikor fájdalmat okozol magadnak...
az olyan, mintha engem bántanál.
Amikor fájdalmat okoztál anyának, akkor engem bántottál.
Üdvözlök mindenkit!
Üljenek le!
Köszönöm, hogy eljöttek.
Ma itt van velünk a csapat krémje.
- Steven, hozna egy kávét? - Igen, uram.
Rendben. Sok a dolgunk,
úgyhogy tekintsük át, miről is volt szó eddig.
Az első téma az egészségügy.
És mint tudják,
ez a témakör közel áll a szívemhez.
Így nagy hangsúlyt helyezek rá a kampányban...
Apa, vannak itt bálnák?
- Bálnák? - Igen.
- Nem hinném. - És delfinek?
Delfinek igen. Néha látni is őket.
Van, hogy a hajó mellett.
- Láttál egyet? - Igen.
- Peter! - Apa!
- Gyorsan! A vízben! - Mi?
A kalapom!
Köszönöm. További szép napot!
Ó, korán jöttél.
- Szia, apu! - Szia! Gyere be!
Jól van.
Kérsz egy italt?
Igen. Miért is ne?
Helyes.
- Jéggel? - Nem.
Nem. Rendben.
Jég nélkül.
Szóval...
minek köszönhetem ezt a...
spontán látogatást?
Nincs különösebb oka. Csak a fővárosban jártam,
és látni akartam, hogy vagy.
Ne dőlj be az egészségemről szóló pletykáknak!
Semmi bajom. Csak egy apróság.
Fittebb vagyok, mint valaha.
Akkor jó.
Maria készített valamit nekünk, egy kis ebédet.
Kacsasült. Mit szólsz hozzá?
- Remek. - Jó. Egészségünkre!
Csirió!
Isten hozott!
Nem, manapság az a baj, hogy mindentől félnek az emberek.
Nézz csak körül!
Nyafogó gyávák mindenütt.
Senki sem akar már kockázatot vállalni.
Ezért nem húzza már sokáig a Nyugat.
Évek óta ezt hajtogatom, és a tények kezdenek engem igazolni.
Ha energiát, bátorságot, vállalkozószellemet keresünk...
Sajnálom, hogy ezt kell mondanom, de irány Ázsia!
A következő évtizedekben Washington szerepét Peking veszi át Kínában.
Köszönöm, nem kérek, Maria. Finom volt.
- Örülök. - Köszönöm.
Köszönöm, nem.
Na és...
veled mi van? Mesélj! Úgy tudtam, utálod ezt a várost.
Mi jót csinálsz a környéken?
Megbeszélésem volt Brian Hammerrel. Indul az előválasztáson.
Igen, tudom.
Megkért, hogy segítsem a kampányát.
- Bevenne a csapatába? - Igen.
Helyes.
De még nem döntöttem, hogy elfogadom-e.
Miért nem?
Az a gond, hogy túl sok időt venne el, és...
És?
Bonyolult.
- Mi a bonyolult benne? - Nem jó az időzítés.
Ez most egy nehéz időszak Nicholas számára.
Tizenhét éves. És...
hozzám költözött, jobban van, de még mindig sérülékeny egy kicsit.
Nem akarok távol lenni tőle, amikor...
Mi az?
Ezért jöttél el hozzám? Hogy elmondd, milyen jó apa vagy?
- Nem. - De, nyilvánvalóan.
Hogy cáfolhatatlan bizonyítékot lobogtass az erkölcsi felsőbbrendűségedről, ugye?
Bemutatni, hogy te bizony képes vagy feladni az ambícióidat a fiad kedvéért,
nem úgy, mint én, igaz?
Egyáltalán nem.
Még mindig ez van? Komolyan?
Engem okolsz azért, ami negyvenvalahány éve történt?
Igen.
Még mindig játszod itt nekem a mintaapát?
Ejha!
Mégis mit akarsz? Tapsot?
Bravó!
Fura, hogy ezt mondod, mert...
a minap pont eszembe jutott az, amikor annyi idős voltam, mint Nicholas.
- Látod? - Igen. Anya betegen feküdt.
Mindennap bementem hozzá a suli után.
Ott ültem mellette, és te nem voltál sehol.
Folyton utazgattál.
Dolgoztam.
Egy héttel anya halála előtt összefutottam Tommal.
Elmesélte, hogy előző este veled vacsorázott.
Nem tudtam, hogy hazajöttél.
Nem is tartottad fontosnak, hogy szólj, és meglátogasd anyát?
Ha szeretnéd, örömmel vállalom a szörnyeteg szerepét,
és meghajlok a tökéletességed előtt.
Bizony, sokat szenvedtél. És...
apuci nem bánt jól sem veled, sem anyucival. Rendben.
Na és?
Nem gondolod, hogy ideje felnőnöd?
Mert, hidd el, szánalmas látvány
egy ötvenes férfi, aki nem tud elszakadni a tinitől, aki valaha volt.
Ha a tanácsomat szeretnéd, Peter...
rohadtul túl kéne már ezen lépned, az isten szerelmére!
Kurvára felejtsd el!
Légy szíves!
Bocsáss meg!
Üdv, Harry!
Négykor van a megbeszélés.
Igen. Négy, nem fél öt. Négy.
Minden rendben?
Igen.
Macera, hogy kimozdulunk?
Nem, ellenkezőleg.
- Müzlit kajálsz? - Aha.
Nem csinálnál valami izgalmasabbat?
- Szombat este van. - És?
Nem akarsz moziba menni, barátokkal találkozni?
Nincsenek barátaim.
Miért mondod ezt?
Mert ez az igazság.
Ott volt... Michael. Sokat találkoztatok.
És az a buli, amiről meséltél?
- Jól van, apa. - Mi az?
Abbahagynád?
Rendben.
- Szabad? - Igen.
Ezer éve nem ettem ilyet.
Mehet?
Jól van.
- Várj! Nem készültem fel! - Jöhet?
Borzalmas. Ragad. Na? Gyerünk!
- Sikerült? - Nem.
Nem láttátok a fülbevalómat?
Az előbb még a kezemben volt. És...
A fürdőszobában nézted?
Igen. Már mindenhol.
Nem értem. Biztos kezdek meghülyülni.
Igen, halló?
Igen.
Szevasz! Igen.
- Te sem láttad, ugye? - Mit?
Tudod, a piros fülbevalómat. Amit apádtól kaptam.
Az előbb még a kezemben volt.
Nem.
Istenem, mindent elhagyok!
Átöltöztél?
Ez jól áll neked.
Kösz. Nagyon kedves tőled.
Nem, tényleg. Gyönyörű vagy.
Hova mentek?
Semmi különös. Vacsora a barátokkal. Frankkel. Ismered Franket?
Nem.
Azt mondtam, „semmi különös”, pedig elég különleges.
Az első bulink Theo születése óta.
Egy jótanács:
ne legyen gyereked, ha élvezni akarod az életed!
Csak viccelek.
Rossz hír. Sarah mégsem jön.
- Tessék? - Most hívott.
- Most, az utolsó pillanatban?! - Lázas. Sajnálom.
- Ki ez a Sarah? - A bébiszitter.
- Hívjam Jennyt? - Már próbáltam. Nem ér rá.
Te jó ég! Óriási. Pont, amikor végre kimozdulhatunk.
Mi legyen? Hívjam Franket? Lemondjam?
Vigyázzak Theóra?
Te?
- Meg tudnád oldani? - Igen, ha segítek vele.
- Kedves vagy... - Miért is ne?
- Aranyos tőled, de... - Biztos?
Biztos. Hívd fel Franket! Jobb, ha lemondjuk.
Oké, nem érdekes.
Mi van?
- Miért nézel így rám? - Szerinted?
Nem tudom, miért mondtál nemet a kedves javaslatára.
- Nem tudod? - Nem.
A kisöccse. Képes vigyázni rá.
Nem vagyok biztos benne.
- Theo kisbaba, és... - És mi?
Mindig sötéten látod a dolgokat.
Jobb sötéten látni valamit, mint egyáltalán nem.
- Mire célzol? - Semmire.
- Mondd csak el! Mit nem látok? - Semmit. Hagyd abba!
Tényleg azt hiszed, Nicholas képtelen vigyázni az alvó kisöccsére?
Úristen! Te is tudod. Depressziós.
Még labilis. Ráadásul...
Sajnálom, ha ezen megdöbbensz, de nem bízom rá a fiamat egy...
Kire?
Mondd csak ki! Kire nem bízod rá a fiad?
Fura a srác. Ne mondd, hogy nem az! Iszonyú fura.
A tekintete... nyugtalanító.
Mikor látod végre be, hogy valami nem oké a fejében?
Nicholas! Figyelj, te...
Te mit...
Bocs, mi csak...
Csak csalódottak vagyunk, hogy elmarad az esténk.
Hozzád ennek semmi köze.
Nicholas...
Az előszobában volt.
Ne, Nicholas, kérlek...
Nicholas! Te mit...
Jól vagy?
Apád azt mondta, jól érzed magad az új sulidban.
Nem így van?
Azt is mondta, hogy otthon minden oké.
Reméltem, hogy...
De még sincs hely ott a számomra.
Baromira nyugtalanítom őket, és...
Túl sok mindent vár el tőlem.
Az apád?
Nem veszi észre, de...
állandóan a tanulásról beszél.
Mintha csak abból állna az élet.
Normális dolog. Aggódik érted.
Nem, bazira nem érdeklem.
Hogy ki vagyok valójában. Csak azt akarja, hogy sikeres legyek, mint ő.
Ahogy neki sikerült. De...
én nem szeretnék joghallgató lenni. Vagy ügyvéd.
Ezek nem érdekelnek.
Régen arról álmodtál, hogy író leszel.
Szoktál még írni?
Sohasem fogok megfelelni.
Miket beszélsz!
Nicholas, apád a legjobbat akarja neked.
Szeret téged. Hisz benned.
Csak nagyon mások vagytok.
És most hatalmas rajta a nyomás.
A sok munka a választások miatt. Nem gondolod?
És ez fontos neki.
Régóta dédelgetett álma.
De...
Nem csak erről van szó.
Én...
Nem vagyok jól, anya.
Apád mesélte, hogy szakítottál egy lánnyal.
Igen, ezt mondtam neki.
Nem értette, mi a baj. Logikus magyarázatot akart.
Tudod, milyen.
Azt mondtam, amit hallani akart.
De...
Nem is jártam azzal a lánnyal. Csak...
Nem vagyok olyan, mint a többiek.
Néha úgy érzem, nem nekem való ez az élet.
És nem tudok megbirkózni vele.
Pedig teljes erőből próbálkozom minden egyes nap.
Csak egyszerűen nem megy, mert...
Mert fájdalmat érzek.
Folyamatosan.
És fáradt vagyok.
Belefáradtam a fájdalomba.
Nicholas!
Én itt vagyok.
Itt vagyok. Nem megyek sehova.
És segítek, hogy túljuss ezen.
Megígérem.
Ne sírj, napsugaracskám!
Semmi baj.
Minden rendben.
Micsoda?
Ma? Biztos, hogy ő volt?
- Nicholas! - Igen?
Idejönnél egy percre? Beszélni szeretnék veled.
- Mi a baj? - Ülj le!
- Beszélnünk kell. - Miről?
Az iskoládról.
Mi történik?
- Semmi különös. Miért? - Semmi különös?
Semmi.
Ma volt a próbavizsgád, ugye?
- Hogy sikerült? - Jól. Azt hiszem.
Helyes.
Csakhogy Beth látott téged a parkban ma délután.
Nem tudom, mit csináltál, de nem az iskolában voltál.
Még egyszer megkérdezem, utoljára.
És most választ is akarok. Mi történik?
Megint kezded a lógást?
- Erről van szó? - Nem...
Akkor ma miért nem mentél iskolába?
- Beth miért mondta el? - Nem ez a gond.
De igen, ez a gond. Egymás ellen akar fordítani minket.
Az a gond, hogy rohadtul hazudsz nekem.
Miért nem voltál ma suliban?
Hallgatlak.
Nem éreztem jól magam.
Képtelen voltam bemenni, és...
Túl nagy teher nekem ez a vizsga.
Sajnálom.
Sajnálod?
Felhívtam az iskolát.
És tudod, mit mondtak?
Hogy egyáltalán nem jársz be.
Múlt hónapban ott voltál az első napon, aztán nem láttak többé.
Nem mentél. Egyszer sem.
Kaptak tőlem egy e-mailt,
hogy úgy döntöttünk, visszaviszünk a régi iskoládba.
Nincs mit mondanod?
Szóval profi hekker lettél, mi?
Miközben azt mondtad nekem, hogy ötösöket kapsz,
meg bulizni hívnak, mindvégig csak hazudtál nekem.
Mégis mit csináltál egész idő alatt? Sétálgattál?
Ennyi? Csak...
Adunk egy esélyt, hogy visszaküzdd magad, erre mit teszel?
Pontosan ugyanazt csinálod.
Hazudsz mindenkinek.
Magyarázd meg nekem!
Mi folyik itt?
Drogozol?
Akkor magyarázd el!
Nem tudom, mi mást tehetnék veled. Megmondom őszintén, fogalmam sincs.
Próbáltalak meghallgatni, igyekeztem melletted állni.
Megpróbáltam erőt és önbizalmat adni, de láthatóan mit sem ért az egész.
Tényleg azt hiszed, hogy élheted így az életed?
Hogy azt teheted, amihez kedved szottyan?
Nem jársz iskolába, sosem vállalod a felelősséget, és nem akarsz felnőni?
Mégis mihez fogsz kezdeni az életeddel, ha nem csinálsz semmit? Mi lesz belőled?
Erre persze nem tudsz mit felelni.
Ne bámulj így rám!
Mit akarsz ezzel? Rám ijeszteni?
Nem fog beválni, annyit mondhatok.
Nálam aztán nem.
Na jó.
Megmondom neked, mi lesz.
Holnaptól kezdve,
akár tetszik, akár nem, visszamész az iskolába.
- Világos? - Nem.
Tessék?
Azt mondtam, nem. Nem megyek vissza az iskolába.
Mit csinálsz, Nicholas? Mit akarsz?
Mikor annyi idős voltam, mint te, anyám betegen feküdt, nem láttam az apámat,
tengődtem, de küzdöttem. Küzdöttem.
Elhiheted, a legtöbb nap kínszenvedés volt. És veled mi történt?
Mi az a súlyos dolog az életedben,
ami miatt nem jársz iskolába úgy, mint a többiek?
- Válaszolj! - Nem tudok megbirkózni vele!
Nem értem. Mivel nem tudsz megbirkózni?
Az élettel! Nem tudok megbirkózni az élettel. És ez a te hibád!
Tessék?
- A te hibád, hogy ilyen vagyok. - Mit tettem? Mi az én hibám?
- Undorodom tőled. - Mit mondtál?
Szónokolsz az életről meg a munkáról,
aztán otthagysz minket, mint a szart!
Micsoda?
Azt képzeled, mindig helyesen cselekszel.
Pedig az elejétől fogva seggfej voltál!
Vond vissza, amit mondtál, Nicholas!
Hallod? Vond vissza, amit mondtál! Most!
Seggfej!
Én? Seggfej? Én?
Nem tettem meg mindig mindent érted?
Éveken át az anyáddal maradtam a te kedvedért.
Akkor miért mondod ezt? Miért?
Miért? Halljam! Miért?
Mert beleszerettem egy másik nőbe?
Ez a bűnöm? Mi közöd ehhez?
Jogom van új életet kezdeni! Az isten verje meg!
Ez az én életem! Érted? A saját életem!
Sajnálom, Nicholas. Nem tudom, mi történt.
A pszichiátriát keresem.
- A folyosó végén balra. - Rendben.
Mióta vagy itt?
Úgy fél órája.
Azt mondták, hamarosan kijönnek.
De mi történt?
Nem voltam ott. Dolgoztam.
És...
Beth talált rá a fürdőszobában.
Pont akkor...
Szerencsénk volt. Nagyon gyorsan kiért a mentő, és...
Sajnálom.
Nagyon sajnálom.
Tudod, annyira szerettem volna segíteni neki! És aztán...
Doktornő!
Jó napot! Dr. Leiner vagyok.
Én kezelem a fiukat.
- Hol van Nicholas? - Ne aggódjanak!
Pihen. Nyugodjanak meg, elmúlt a veszély.
Kérem, jöjjenek.
Köszönjük.
A fiuk gyors ellátást kapott, és a vágás sem volt túl mély.
Szépen be fog gyógyulni a seb.
Biztos benne?
Igen. Higgyék el nekem!
Azonban meg kell hoznunk pár döntést.
Az imént beszéltem vele.
Mit mondott?
Idegesnek tűnik, amiért itt tért magához. Ez nagyon gyakori az ilyen esetekben.
Mondott valamit arról, hogy miért...
Jól ismerjük ezeket a helyzeteket,
és úgy gondolom, fontos volna Nicholas számára,
hogy egy ideig megfigyelés alatt maradjon.
Úgy érti...
Megnéztem, és van egy üres helyünk az osztályon...
Azt mondta, Nicholas túl van a veszélyen.
Szeretnénk, ha tisztában lenne vele, hogy mit tett.
Most hajlamos ezt elbagatellizálni,
ami veszélyes lehet.
Nem akarjuk, hogy újra próbálkozzon.
És meddig kéne itt maradnia?
Az a fontos, hogy megfigyeljük és kezeljük.
A kórházi pszichiáter és Nicholas rendszeresen találkoznának,
hogy felmérhessük az állapotát.
Látni akarom a fiamat.
Egy pillanat.
Elnézést, szükség van rám odafent.
Máris jön egy szociális munkás. Segít kitölteni a papírokat,
hogy felvehessük Nicholast. Jó?
És válaszol majd minden kérdésükre.
Rendben?
Ne aggódjanak! A fiuk nagyon jó kezekben van.
És ez?
Ez egy csillagkép. Látod?
- Csillagocskák vannak rajta. - Ritka?
- Elég ritka. - Na és ez?
Az egy Szaturnusz.
Gyűrűi vannak.
Peter!
Jaj, anya türelmetlenkedik.
- Visszamenjünk? - Várj, apa!
Ajaj!
- Ez szétnyílt. - Most mit fogunk csinálni?
Úsznunk kell.
Én nem tudok. Csak hat és fél éves vagyok.
Bizony. Itt az alkalom, hogy megtanulj.
Menni fog.
Gyere!
Melletted leszek.
Hé!
Gyere, pindurka!
Gyere már!
Szóval hogy döntöttél?
Áttegyem a találkozót hétfő reggelre?
Attól függ, mikor mész Washingtonba.
Jövő hétfőn? Az nem jó. Muszáj...
Muszáj New Yorkban maradnom.
Akkor lemondjam Washingtont?
Igen.
Köszönöm.
Szia!
Szia, Peter! Én vagyok. Tudsz beszélni?
Persze. Minden rendben?
Igen, most hívott dr. Harris,
és meg akartam beszélni veled.
Valami baj van?
A doki szerint jobb, ha nem látogatjuk meg Nicholast
pár napig.
Tessék?
Igen, tudom.
Úgy néz ki, Nicholas nehezen fogadja el a kezelést.
Hosszasan beszélgettek vele,
és próbálták...
megérteni, hogy Nicholas miért...
Sokat emlegeti a válást,
a te új életedet meg a feszültséget közted és köztem. És...
dr. Harris szerint jobb volna, ha adnánk nekik...
pár napot.
Hogy mindenki kicsit tisztábban lásson.
És csökkenjen a nyomás.
Nem tilthatja meg, hogy lássuk Nicholast.
Csak kérte, nem követelőzött.
És még mindig ott a hétfő.
Tudod, amikor megbeszéljük, hogy hogyan állnak a dolgok.
És...
Addig is...
Tudom, hogy iszonyú nehéz.
Nekem is az.
De talán bíznunk kéne bennük, nem?
Nem gondolod?
Peter?
- Megvan minden? - Igen.
Mikor indul a gép?
Öt perc, és itt a taxi.
Segítek levinni a bőröndöt.
Nem kell, hagyd!
Figyelj...
Sajnálom a tegnap estét. Én...
- Túl sokat ittam, és... - Hagyd abba!
Nem értem, miért kell így veszekednünk.
Tudom.
Az én hibám. Sajnálom.
És te...
Nem jöhetsz velünk?
Sajnálom, Beth, nem lehet.
Nincs kedvem a tengerparthoz, amíg tudom, hogy ő odabent van.
Csak két nap.
Borzalmasan nézel ki. És semmit sem tehetsz most Nicholasért.
Akkor sem megy.
Rendben.
És mikor engedik ki?
Nem tudom. Hétfőn kiderül.
És utána?
Remélem, jobb apja leszek Theónak.
Hagyd abba, Peter! Nagyon jó apa vagy.
Csak elkeserít, hogy olyan szerepet kell játszanom, amit minden porcikámmal utálok.
És az elmúlt hetekben...
észrevettem, hogy olyasmiket mondok...
Pontosan olyanokat, amiket az apám vágott hozzám kis koromban.
Amik miatt teljes szívemből megutáltam.
Most rajtam a sor, és...
Az jár a fejemben, hogy végül pont olyanná váltam, mint ő.
Miféle dolgokat mondott?
„Mit fogsz kezdeni az életeddel?”
„A te korodban én ezt meg azt tettem.”
„Mit csináljunk veled?”
Ha tudnád, milyen megszégyenítő...
Bocs.
Mennünk kell.
Előtte kérlek, mondd, hogy megbocsátasz a tegnapi dologért!
Nagyon szeretném, ha többé nem veszekednénk így.
Én is.
Az elmúlt pár hét...
- Tudom. - Nem, nem tudod.
Mert nem vagy itt. Állandóan dolgozol.
Én viszont itt vagyok. Egyedül.
- Nem vagy egyedül. - De igen. Egyedül vagyok, és...
Annyira elfáradtam! És csak...
Theo a másik fiad. Neki is szüksége van rád...
Beth, kérlek, ne...
Ne kezdjük újra, jó?
Jó.
Rendben.
Felhívlak onnan.
Gyere csak ide, kisöreg! Gyere ide!
Kérek egy ölelést!
Egy hétig nem látlak. Hiányozni fogsz.
Felfedezed majd a tengert.
Meglátod, milyen nagy és gyönyörű.
Üdvözlöm a nagyit, jó?
Sajnálom, hogy nem lehetek veled.
De tényleg muszáj itt maradnom. Érted?
Majd elmesélsz mindent, oké?
Elmeséled, kishaver.
Anya!
- Úgy hiányoztál! - Nekem is nagyon hiányoztál!
- Mintha hónapok óta nem láttalak volna. - Itt vagyunk.
Nicholas?
Egyedül hagylak öt percre a szüleiddel, ahogy kérted.
Addig előkerítem az orvost. Jó?
- Jó. - Rendben.
Hé, hogy vagy?
Drágám!
Ez borzalmas! Vigyetek el innen!
Nyugodj meg!
Vigyetek el innen! Ígérjétek meg!
Mi a baj?
Szörnyű itt, anya. Ez volt életem legrosszabb hete.
Ez maga a pokol. Nem hagyhattok a pokolban!
Ezért jöttünk. Megbeszéljük az orvossal.
Ő egy seggfej. Semmit sem ért.
Gyógyszerekkel töm. Betegnek tart.
Azt mondja, hetekig itt kell maradnom.
De nem bírom ki! Nem tudom elviselni. Sokkal rosszabb itt, mint otthon.
Szükségem van rátok.
Vigyetek haza! Kérlek, apa! Légyszi, anya! Könyörgök!
Jó, nyugodj meg! Nicholas, beszélünk az orvossal.
Itt vagyunk. Itt vagyunk veled.
Annyira örülök nektek!
Üdvözlöm önöket!
- Jó napot! - Doktor úr!
Rendben, mi lenne, ha leülnénk?
Nincs semmi baj.
Mellém ülnél, Nicholas?
Megkérem Michaelt is,
aki Nicholasra vigyáz, hogy üljön le velünk.
- Ha nem bánják. - Rendben.
Nagyszerű.
Na szóval,
gondolom, Nicholas azt mondta önöknek, hogy távozni akar a kórházból.
Igen.
Igen, nekem is mondta.
Tudom, hogy az elmúlt pár nap nehéz volt a számára.
Valóban. De miért?
Ez gyakori reakció az első hétben.
Nem akarok itt maradni.
Megértem, hogy hazamennél, Nicholas. Tényleg, de...
ezt mégsem javasolhatom.
Látjátok?
Miért nem?
Nicholasnak akut depressziója van.
Úgy vélem, biztonságosabb volna, ha a kórházban maradna.
Jobban vagyok.
Haza akarok menni. Nem lesz baj, ígérem.
Tudom, hogy ezt hiszed, Nicholas, de a tapasztalatom szerint...
Látjátok? Jobban tudja, hogy vagyok, mint én!
Nyugodj meg, Nicholas!
Nyugodt vagyok, de ez a hülye nem ért semmit!
Nicholas, kérlek, édesem!
Nicholas!
Légy szíves, ülj le!
Oké.
Mit javasol?
Csak még egy kis időre van szükségünk.
A szuicid késztetést
roppant nehéz felismerni, még a páciensnek is.
Viszont mégsem tehetünk úgy, mintha nem létezne.
Nagyon gyakori, hogy másodszor is megpróbálják.
Úgy gondolom, Nicholasnál még mindig tapasztalható...
egyfajta elszakadás a valóságtól,
ami mindenféle szorongással jár,
és ezeket kezelni tudjuk.
Csak előbb stabilizálnunk kell őt.
Aztán elkezdhetünk gondolkodni azon, hogy mikor engedjük ki.
- És ez mikor lenne? - Anya!
Csak kérdezem.
Tudod, Nicholas, most ápolásra szorulsz.
Ehhez egy egész orvosi csapat kell. Doktorok, pszichológusok, projektvezetők.
Azt hiszi, fazekastanfolyammal meggyógyíthat?
Ez is része a folyamatnak, igen.
Baromság az egész!
- Talán a te érdekedben történik. - Az én érdekemben?!
Hogyan gyógyuljak, ha nálam sokkal betegebbekkel vagyok körülvéve?
Egy csomót filóztam ezen.
Az életemről. A sokórányi semmittevés közben.
Megértettem dolgokat. Amiket nem teszek többé.
Itt lenni olyan, mint egy áramütés.
Úgy érzem, készen állok, hogy visszatérjek a normális életbe.
Hogy visszamenjek a suliba. Érzem.
De bíznotok kell bennem.
És vigyetek ki innen, különben...
végem.
Tényleg. Nem bírom.
Apa!
Ismersz. Tudom, hogy ismersz.
Mindig is ismertél.
De ők itt nem ismernek engem.
Könyörgök, apa! Kérlek, ne hagyj magamra!
Jaj, édesem!
- Légy szíves! - Jó.
Hogyan vihetnénk haza a fiunkat?
Amíg Nicholas kiskorú, önök felelnek érte.
És erről is önök döntenek.
De kérem, tényleg hallgassák meg, amit mondok.
A fiuk nincs olyan állapotban, hogy elmenjen innen.
Csak aláírják a papírokat, és Nicholas hazamehet.
De az a szakmai véleményem, hogy ezzel komoly kockázatot vállalnak.
Milyen kockázatot?
Olyant, amilyet én nem vállalnék a saját fiam esetében.
Nem kényszeríthet rá, hogy maradjak.
Nos, elvileg megtehetném.
De ehhez meg kéne győznöm egy bírót, és azt nagyon nem szeretném.
Inkább segítek a szüleidnek helyes döntést hozni.
Anya, apa!
Higgyék el, tudom, hogy ez nem könnyű, különösen itt,
a fiuk előtt. De...
Nicholasnak kezelésre van szüksége.
És ez nem szülői feladat,
hanem pszichiátert igényel.
Apa, nem vagyok beteg.
Ha most együtt helyesen döntünk,
akkor Nicholas hamarabb visszatérhet önökhöz, és sokkal egészségesebben.
Normális életet élhet.
Anya, haza akarok menni!
Tudom, drágám.
- Ne hagyjatok itt! Könyörgök! - Peter, mondj már valamit!
Muszáj adnotok még egy esélyt!
Az csak egy segélykiáltás volt, és őszintén sajnálom.
Meg kell értenetek a fájdalmamat.
Soha többé nem teszek olyat. Esküszöm.
A szüleid hallották az érveidet, Nicholas.
Könyörgök!
Most meg kell kérnem önöket, hogy döntsenek.
Most?
Igen, Nicholasnak tudnia kell, hogy önök támogatják az orvoscsapatot.
Ne legyen lelkiismeret-furdalásuk!
Ez nem arról szól, mennyire szeretik a fiukat.
Hanem hogy meg akarják őt védeni.
Ilyen körülmények között a szeretet nem elég.
Nem lesz elegendő a szeretet.
Apa!
Anya!
Jól van, Nicholas. Ebédidő.
Michael felkísér az ebédlőbe. De előbb
fontos, hogy a szüleid előtted döntsenek.
Ez majd segít, hogy elfogadd a kezelést.
Anya, haza akarok menni.
Apa, vigyél haza! Könyörgök, apa!
Apa, vigyél haza!
Apa!
Sajnálom, Nicholas.
Ne!
Nem tehetitek ezt velem! Apa, te nem!
Nicholas, nyugodj meg!
Mit ártottam én neked? Apa!
Ne érjen hozzám! Apa! Apa!
Anya! Anya! Apa! Apa!
SZENT BERTHA KÓRHÁZ PSZICHIÁTRIAI OSZTÁLY
Minden rendben?
Remélem, jól döntöttünk.
Azt mondta, segélykiáltás volt. Bíznunk kell benne.
Ha pár napon belül nincs javulás,
- visszavihetjük. - Persze.
Figyelj! Tudom, hogy jobb neki itt velünk.
- Rendben. - Egy perc, és kész.
Oké.
Hogy képzeled el? Mármint...
mostantól mi lesz?
Kicsit optimista reménynek látszik, hogy visszamegy az iskolába.
- Már május van. - Igen.
Talán csak...
erőre kéne kapnia, igaz? És...
új lappal kezdhetné a következő tanévet.
Igen.
Mit fog csinálni napközben?
Egy percre sem hagyhatjuk egyedül.
Talán visszamehetne hozzád lakni.
Ha ezt akarja. És...
napközben bevihetem az irodába dolgozni.
Gyakornokként vagy...
Szerinted érdekelné?
Fogalmam sincs.
Tanulna pár új dolgot. És ott lennék én is, szóval...
Igen, de nem túl sok a munkád?
Nem fogadom el Brian ajánlatát.
Komolyan?
Igen.
Hidegen hagy a politika. Inkább...
azzal akarok foglalkozni, ami számít.
És ami igazán számít nekem, az az, hogy itt legyek, Nicholas mellett.
Parancsoljatok.
Hű, köszönjük.
De kedves!
Hol a te csészéd?
Már ittam egy kávét, hogy felébredjek.
Cukrot?
Kösz, nem.
- Apa? - Nem.
Köszönöm.
Köszönjük, kicsim.
Hogy érzed magad?
Nagyon örülök, hogy itt lehetek veletek.
Mi is.
Jobb lenne, ha ideadnád a receptet.
Ja, igen.
És azon gondolkodtam...
hogy lenne-e kedved megnézni egy filmet.
- Miért is ne? - Igen?
Jó. De előbb szeretnék lezuhanyozni.
Az ottani fürdőszobák tök koszosak voltak.
Egy hete arról álmodozom, hogy végre lezuhanyozhassak.
Jó, persze.
- Mi van? - Semmi.
- Min nevettek? - Semmin.
- Büdi vagyok, mi? - Dehogy.
Jó együtt látni titeket.
Ezer éve már.
Mármint hogy így együtt voltunk hárman.
Igaz.
Mint a régi, szép időkben.
Na jó. Megyek zuhanyozni.
Itt foglak várni.
Csak azt akarom mondani...
hogy nagyon sajnálok mindent.
És tudom, hogy nem érdemlitek ezt meg.
Szeretném, ha megbocsátanátok nekem.
És azt is el akarom mondani nektek...
hogy szeretlek titeket.
- Mi is szeretünk. - Igen.
Menj csak! Itt fogunk várni.
- Na, mit szólsz? - Bizony.
Ez aztán...
Eljöhetnél velünk moziba.
Nicholas biztos nagyon örülne.
Nem is tudom.
Mit akartok megnézni?
Emlékszel, mikor...
délutánonként moziba mentünk?
Mindenkinek beadtuk, hogy fontos megbeszéléseink vannak.
Aztán kiosontunk, és találkoztunk az Angelikában.
Igen.
Imádtam. Mintha a suliból lógtunk volna.
De régen is volt!
Na!
Gyere el velünk!
Gyere ma velünk!
Nem akarod?
- Úristen! - Jaj, istenem!
Mi ez?
Úristen, Nicholas! Nicholas, kicsim!
Tartsd nyitva a szemed! Peter, hívj valakit!
Kérlek, Nicholas! Nézz anyura! Nézz anyura!
Tartsd nyitva a szemed! Kicsim, kérlek, tartsd nyitva a szemed!
Ez az. Bízz magadban!
És levegővétel. Ez az. Mint egy békuci.
Gyere! Gyere ide hozzám! Gyere!
Jó, most elengedlek.
Meg tudod csinálni. Gyere ide hozzám! Ez az!
Csináld csak!
Tovább! Ez az!
- Apa, úszom! - Igen, úszol!
Úszom, apa!
Igen, úszol!
- Végre! - Sikerült!
- Úszom! - Ügyes! Nagyon ügyes!
De büszke vagyok rád! Tudsz úszni!
Jó, mi?
Ússzunk még?
Gyere! Ússzunk oda! Ússzunk!
Ügyes, ez az. Egészen odáig. Bírod?
Apa, várj! Nem bírom.
Jól vagy?
Igen.
Csak megfürdetem Theót.
- Csináljam? - Nem, majd én.
- Örülsz, hogy eljönnek? - Nagyon. És te?
Nézd, mit találtam!
Régóta nem volt rajtad.
Tudom.
Jó, egy perc, és jövök. Rád hagyhatom a többit?
Persze.
Theo?
Fürdés!
- Anyu! - Mehetünk?
Szevasz! Máris ideértél?
- Bocs, kicsit korán érkeztem. - Bújj be! Egyedül vagy?
Ő is jön, csak be kellett ugrania az anyukájához.
Semmi gond.
Gyere!
- Hogy ityeg? Jól nézel ki. - Kösz, jól vagyok. És te.
Én is. Szóval ma reggel érkeztél vissza?
Igen. Több hónapja nem jártam New Yorkban.
- Kezdett hiányozni. - Milyen Toronto? Minden oké?
Szuper. Imádom azt a várost.
Akkor jó. Iszol valamit?
- Nem, megvárom a többieket. - Oké. Csüccs!
Úgy döntöttem, összeköltözöm Lenával.
- Anya mesélte? - Tényleg?
Aha. Úgyis minden estét együtt töltünk
vagy nála, vagy nálam.
Gratulálok! Ez óriási.
Igen. Alig várom, hogy bemutathassam neked.
Én is nagyon várom, hogy megismerjem.
Azok után, amiket meséltél róla.
Majd meglátod. Csodálatos lány.
Megőrülök érte.
Helyes.
Na és Theo? Itt van?
Igen, éppen fürdik.
Hoztunk neki egy ajándékot.
- De Lena akarja átadni... - Kedves tőletek.
És neked is hoztam valamit.
Nekem?
Vagyis ez olyan valami, amit el akarok mondani.
Látnod kéne, milyen képet vágsz. Nyugi, nem azt jelentem be, hogy apa leszek.
Ez eszembe sem jutott.
Nem, ez inkább...
Inkább velem kapcsolatos...
És szeretném, ha te tudnál róla először.
Ki vele!
Szóval...
tudod, hogy az egyetemen kívül mindig is volt valami más, amit imádtam.
Az írás.
És mostanában elég sok időt szántam rá.
Főleg, mióta Torontóban lakom.
Ott minden valahogy könnyebbnek tűnik.
De a lényeg...
Tessék.
Mi ez?
Az első regényem.
A HALÁL VÁRHAT NICHOLAS MILLER REGÉNYE
Ezt te írtad?
Nem beszéltem róla senkinek. Babonából. De most már tényleg létezik.
Azt akartam, hogy te kapd az első példányt.
A halál várhat.
Fantasztikus!
- Mikor jelenik meg? - Két hónap múlva.
Ha kinyitod, látni fogod, hogy neked ajánlom.
APÁMNAK MINDAZÉRT, AMIT ÉRTEM TETT
És...
persze kicsit arról is szól, amit már úgyis tudsz.
Azokról a évekről, amik olyan nehezek voltak neked meg anyának.
De legalább jól végződött.
És...
azt akartam, legelőször te olvasd el, mert...
tudom, hogy nélküled képtelen lettem volna...
Nagyon büszke vagyok rád.
Az én nagy fiam!
Annyira büszke vagyok rád!
Előbb olvasd el! Lehet, hogy nem tetszik.
Ismerlek.
Tudom, hogy gyönyörű lesz.
És tényleg...
el akarom mondani neked, hogy nagyon büszke vagyok rád.
- Azért nem fogsz sírni, ugye? - Nem. Ne haragudj!
Remélem, sikeres lesz.
Persze hogy siker lesz.
Megölelgethetem Theót? Ő is nagyon hiányzott.
Igen, hogyne.
Örülni fog neked.
Folyton a nagy tesójáról beszél.
Peter?
Mit csinálsz?
Mi a baj?
Nicholasra gondoltál?
Jobban oda kellett volna figyelnem rá.
Nem, megtettél minden tőled telhetőt.
Megpróbáltam elképzelni...
Annyira...
Annyira tehetséges volt!
És nagyon okos.
És érzékeny.
És...
Annyi gyönyörű dolgot csinálhatott volna az életében!
És azt kellett volna...
Megtehettem volna, hogy...
Az egész az én hibám.
- Nem. Mindent megtettél. - Istenem, ez az egész...
Nem. Ne csináld!
Ne! Gyere ide!
Nyugodj meg!
Tudom, hogy nehéz, de az élet megy tovább, Peter.
Érted?
Itt van Theo. És itt vagyok én.
És szükségünk van rád.
Nem!
Ha nehéz is, ha fáj is, az élet megy tovább, Peter.
Nem, nem megy tovább! Nem mehet tovább!
De igen. De.
Nyugodj meg! Nyugalom!
Gondolj a kisfiadra! Gondolj Theóra!
Mindjárt négyéves.
Gondolj rá, és minden rendben lesz.
Gabrielnek
PÉLDÁTLAN MENTÁLHIGIÉNÉS VÁLSÁGOT ÉLÜNK ÁT.
A FŐKÉNT A FIATALOK KÖZÖTT ELŐFORDULÓ ÖNGYILKOSSÁGOK ÉS ÖNBÁNTALMAZÁSOK
IJESZTŐ MÉRTÉKBEN NÖVEKEDNEK.
HA EGY HOZZÁNK KÖZEL ÁLLÓ SZEMÉLY ÖNGYILKOSSÁGRA GONDOL, BESZÉLJÜNK VELE.
SOSE FELEJTSÜK EL: NEM VAGYUNK EGYEDÜL, ÉS SEGÍTSÉGET KÉRHETÜNK.
A FINDAHELPLINE.COM OLDALON TÖBB MINT 130 ORSZÁGBAN ÉRHETŐ EL SEGÍTSÉG.
AZ ÖNGYILKOSSÁG MEGELŐZHETŐ, HA TUDJUK, KI VAN VESZÉLYBEN,
ÉS TÁMOGATÁST, SZERETETET, REMÉNYT NYÚJTUNK.
Feliratok magyar szövege: Gelléri Péter