-God dag. Mrs Marlowe, ja? -Harper, ja.
-Underbart. Geoffrey. -Hej.
-Stig in. -Tack.
-Var det en helvetisk åktur? -Nej, nej, inte alls.
Bra. M4:an kan vara gräslig.
"M4 gör oss yra." Det brukade vi säga.
Det är ett vackert hus.
Ja, delvis nästan 500 år gammalt.
Vilken tanke, va?
Shakespeare.
Eller före.
Du måste ha väskor.
-Ursäkta? -Du måste ha väskor.
Skuffen? Ska jag ta in dem?
-Jag kan hjälpa till. -Nej, nej, nej. Absolut inte.
Känn dig som hemma. Tevattnet är klart. Köket är där.
Te i skafferiet, mjölk i kylen. Där man väntar sig att hitta det.
-Jättebra. -Jag är strax tillbaka.
-Jävlar...! -Kan jag hjälpa till?
Nej, nej. Nej, nej. Inga problem.
Kors, jag blev svettig.
Jag borde ha låtit dig hjälpa till.
Fast du behöver väl allting. Du har hyrt huset i två veckor?
Du hittade teet. Lysande.
-Äpple från trädgården? -Ja. Det var jättegott.
Du pallade, va? Nej, nej, nej. Får man inte göra.
-Förbjuden frukt. -Gud, förlåt, jag...jag...
Jag skämtar.
Ta så många du vill. Gör chutney.
De bara faller ner och ruttnar. Sen kryllar det av getingar här.
-Ska jag visa dig runt? -Japp.
Låt oss börja med bottenvåningen.
Vardagsrum.
Inte den bästa mottagningen i teven.
Lite svajigt när det regnar. Jag vet inte varför.
Öppna spisen är klar att använda.
Och om du får slut på ved så finns det massor i skjulet.
Vi fortsätter in i pianorummet.
Spelar du piano?
Nej.
Inte jag heller.
Låt mig nu visa matsalen. Bra för en brakmiddag med söndagsstek.
Kapprum. Rockar, paraplyer, gummistövlar...
Men försök så klart att inte dra in lera i huset.
Ovanvåningen. Upp för den rangliga trappan.
Lite knagglig, men lugn bara.
Rena handdukar, gott om tvål.
Och ett fint och stort badkar att ligga i efter en lång vandring.
Det enda... Förlåt, måste säga det.
Damer, tänk på vad ni spolar ner.
-Visst. Ja. -Septiktanken klarar det inte.
Nåväl, nog om det.
-Slutligen...det stora sovrummet. -Wow.
Ja, underbar utsikt, inte sant?
Ser du kyrktornet över träden?
Det är byn. Ett stenkast.
Urtrevlig pub, om du är intresserad.
Tio minuters gångväg dit, trettio minuters gångväg hem.
Rena lakan och så vidare. Och...
-Ska bara du bo här, eller...? -Ja, det är bara jag.
Var är maken?
-Ursäkta? -Mrs Marlowe, va?
Ja... Nej. Nej, det är det inte. Jag har inte bytt än, mitt "mrs".
Eller efternamnet.
-Bravo, Geoffrey...! -Nej. Snälla du, det är okej.
Wifi-lösenord och annat hokuspokus finns i välkomstpaketet på flygeln.
Nyckeln. Nyckeln till slottet. Det finns bara en.
Oroa dig inte om du tappar den. Man behöver inte låsa här ute.
Återigen tack. Huset är förtjusande.
-Det är exakt som jag hoppades. -Då ska jag lämna dig ifred.
Om du behöver mig så har du mitt nummer.
Och jag bor bara en bit ner på vägen. Huset med "varning för hunden"-skylt.
Fast gammeltösen dog för fem år sen och gjorde aldrig en fluga förnär.
Återigen tack.
Hej då!
Jag tror att jag kan ha unnat mig en liten smula för mycket.
-Nej, det är jättefint. -Ja, ja, ja. Det är det.
-Det är drömlantstället. -Kan du gå runt? Jag vill se hela.
Kan jag göra det sen? Jag avslutade nyss rundturen med ägaren - Geoffrey.
-Han var en lustig prick. -Fortsätt.
Han var en väldigt, väldigt specifik typ.
Väldigt...väldigt lantlig.
-Så ni ska jaga ripa i morgon? -Perfekt.
-Han frågade faktiskt om James. -Vad då, frågade om James? Hur?
Jag bokade som "mrs Marlowe".
Det var skumt att jag gjorde det. På ren automatik, antar jag.
-Vad berättade du för honom då? -Jag berättade inget för honom.
Jag antydde att jag var skild.
-Harper... -Sluta, jag vet vad du ska säga.
Jag menar, jag vet inte, men...
Såna här saker kommer att hända om och om igen.
På ett sätt kommer det att hända hela mitt liv, så...
-Jag måste vänja mig vid det. -Okej.
Men du visste inte vad jag skulle säga. Jag skulle säga:
Visste du att elefanten är det enda djuret som inte kan hoppa?
Bara ett intressant faktum.
-Det är väldigt intressant. -Ja. Och det är...
...så elefantdressyr blev aldrig en populär sport.
-Förlåt. Lamt. -Nej, nej, förlåt. Signalen försvann.
Så jävla typiskt. När jag var hysteriskt rolig.
-Vi hörs sen då. -Ja, absolut.
Okej. Älskar dig. Hej då.
Du skiljer dig inte från mig.
Du skiljer dig från hur jag har varit det senaste året.
-Men när jag väl... -James.
Vi avgav löften, Harper. I en kyrka.
Vad lovade vi? Om jag får veta varför du gifte dig med mig-
-kan jag dra ifrån det som är annorlunda med mig nu.
Snälla du.
Jag tar livet av mig.
Nej, du får inte säga såna saker.
-Du får inte säga så till mig. -Jag säger det.
Jag säger det för att du får leva med det.
På ditt samvete.
Nej. Nej. James, snälla...
Sluta säga "snälla", Harper!
Sluta vädja! Jag vädjar!
Jag gör det!
Jag är ledsen att du måste leva med min död på ditt samvete.
-Men det är sant. -Du kan inte ge mig det här.
-Det blir som om du dödat mig. -Du får inte säga så.
Nej, James. Nej, det blir som om du tog ditt liv.
Och det vore helt jävla outhärdligt. Det är absolut det sista jag vill.
Det är inte det sista, för du vill skiljas från mig.
-Du skiljs hellre än räddar mitt liv! -Det är så jävla galet!
Hur kan mitt liv vara värt så lite för dig?!
För att jag också har ett liv! Jag har ett jävla liv!
-Du hotar mig. -Jag hotar inte.
Det är inget hot. Det är en varning. Det är ett faktum.
Det knäcker mig. Men att hota mig för att jag inte ska skilja mig från dig-
-är exakt varför vi måste skiljas.
Och jag ska skilja mig från dig. Okej? Det ska jag. Det ska jag.
För jag kan inte leva... Jag kan inte leva...
Fan.
Hey. Ja, bra.
Jag går igenom siffrorna som du precis skickade.
Ändringarna, ja. Jag vill bara dubbelkolla några saker.
Jo, men vi kan inte erbjuda dem det. Våra marginaler försvinner.
Marginaler. Ja.
Okej. Ring leverantörerna och kolla. Hej då.
-Hey. -Nu kan vi ta rundturen du lovade.
-Nu? -Ja, det passar perfekt.
-För vem? -Kom igen, Harper!
Okej. Okej. Det här stället är rätt coolt.
Så, här är trädgården.
-Vinterträdgården. -Så himla fint.
Och...
-...köket. -Röda väggar. Det är modigt.
-Väldigt. -Det funkar.
-Shaker... Aga! -Jag vet!
Och vi förflyttar oss i sakta mak in i östra flygeln.
Märk väl den vackra patinan på naturstensgolvet.
-Låga ekbjälkar. -Så klart.
Och här har vi ett rejält tilltaget vardagsrum.
Öppen spis. Bekväma soffor.
-Och en miniflygel. -Wow. Spelar du piano?
-Det gör jag faktiskt. -Woaw, den tapeten. De fönstren.
Solbelyst vy. Och kolla utsikten mot...
Jag ringer upp dig.
Va?
999. Vilken tjänst behöver ni?
-Polisen. -Vad har inträffat?
Det är en inkräktare i min trädgård. En man.
Han har inga kläder på sig och jag tror att han kan stalka mig.
Kan ni ge mig er adress?
Det är en by. Cotson. C-O-T-S-O...
Hertfordshire?
-Ja. -Har huset några kännetecken?
Kännetecken...?
Min bil. Min bil står utanför. Det är en blå Ford Fiesta.
Registreringsnummer CK61 LZF.
Förklara vad som händer, snälla.
Kan du förklara vad som händer?
En polisbil har skickats. Stanna kvar på linjen.
-Jag stannar kvar på linjen. -Är du ensam i huset?
-Han försöker ta sig in. -Polisen är på väg.
Det finns en bil i ditt område. Den är hos dig snart.
Jag vet inte vad jag ska göra. Han skrämmer mig verkligen.
-Skrämmer jag dig? -Ja, det gör du.
Du skrämmer mig. Hur kan du inte förstå det?
Hur gör du dig själv till det jävla offret? Du skrämmer mig.
Jag vill inte att vi ska vara rädda för varandra.
-Menar du att jag vill det? -Nej, det menar jag inte.
Nähä. Vad står det här då?
Det står: "Han skrämmer mig verkligen."
-Vad har du sagt till subban Riley? -Inget.
-Lås upp den. Lås upp den. -Nej!
Vad försöker du dölja för mig?
Det är min telefon.
-Okej. Vi lyfter upp honom. -Kom då, min vän.
-Så ni vet inte vem han är? -Han hade inget leg på sig, så klart.
Han ser ut att ha sovit utomhus.
Jag såg honom i går.
Jag tror att han följde efter mig ur skogen.
-Vilken skog? -Gud, jag kan inte området.
Jag var ute och gick. Det var skogen på andra sidan fälten.
Cotsonskogen. Med gamla järnvägen. Det var nog där han sov.
Det måste ha varit jätteläskigt. Jag förstår det.
Men ärligt talat... Jag tror att han är ofarlig.
Han gjorde inget motstånd alls. Han verkar lite förvirrad, knäpp.
Okej, ja.
Fast han luktar apa. Han behöver definitivt tvättas.
Jag ser inte fram emot att köra honom till stationen.
-Jag är glad att ni var i närheten. -Jag med.
Jag vet inte, de kom jättesnabbt.
En jävla tur, för utryckningar kan ta väldigt lång tid här uppe.
-Snälla, får jag komma upp? -Nej.
-Harper, för helvete! -För helvete på dig själv!
Jag kom inte hit för att vara rädd, Riley.
Vad försöker du bevisa? Det handlar inte om att vara svag.
Nej, det gör det inte.
Det var bara en knäppskalle, okej?
Och polisen sa att han var ofarlig och de har honom nu, så punkt slut.
Det är en fridfull, gullig by i vackra omgivningar.
Jag ska jobba lite till och sen ska jag strosa.
Det finns en gammal kyrka i närheten och puben är tydligen trevlig, så...
-Okej. -Okej.
Vad var det där, James?
Din plan för att vinna tillbaka mig?
-Harper... -Gå ut.
-Jag är hemskt ledsen.
-Gå ut! Gå ut! -Harper...
Gå ut! Gå ut!
-Förlåt! -Nej! Vill du be om ursäkt?!
Vill du hota med självmord? Sak samma, jag skiter i det!
Det spelar ingen roll. För vad du än säger eller gör-
-så ser du mig aldrig nånsin igen! Dra nu åt helvete härifrån!
Hej.
Vem är du?
Jag är Harper.
Vill du leka en lek?
Kurragömma?
Du gömmer dig. Jag letar.
Jag tror inte att jag kan.
Kan du inte gömma dig?
Kom igen. Du är säkert bra på det. Och jag är bra på att leta.
Jag har inte lust att leka just nu. Ledsen.
Samuel. Gå hem. Låt damen vara ifred.
-Nej, jag vill leka med henne. -Hon sa att hon inte hade lust.
Hon vill kanske sen, men inte nu.
Kan inte du dra åt helvete?
Du först.
Dumma subba.
Jag ber verkligen om ursäkt. Samuel är en djupt störd pojke.
Jag bor i London och är van vid att barn svär åt mig.
Inte så van vid att de svär åt präster, men...
Jo. Men...
-Bara en sak. Gör det nåt? -Nej.
-Du har ont, ja? -Förlåt?
Jag såg dig nyss i kyrkan sittande bland bänkarna.
Och...först trodde jag att du bad, men sen insåg jag att du inte bad.
Du är plågad.
Jag gick inte fram till dig, men det skulle jag så klart ha gjort. Så...
...jag gör det nu.
Tror du att jag kan hjälpa dig?
Jag vet inte om jag är...
...plågad precis. Men...
-Men? -Det känns mer som...
Hemsökt?
Ja.
Vi går och sätter oss lite.
Jag grälade med min man.
Vi skulle skiljas och...
Men det här var...
Det var det i särklass värsta.
Och nånting hände.
Han slog mig.
Han hade aldrig gjort det förut.
Jag skrek åt honom. Så arg var jag.
Jag kastade ut honom, låste dörren och släppte sen inte in honom.
Det som hände sen var att han trängde sig in i lägenheten ovanpå-
-gick ut på deras balkong, försökte klättra ner till vår, men han....
Han halkade. Eller...
Eller lät sig själv falla.
Jag vet ärligt talat inte.
När han föll förbi så tittade jag ut.
Och han tittade in.
Och det kändes som om vi såg varandra.
Jag vet inte ens om det är möjligt.
Såg han mig? När han föll?
Det gick så fort, men jag tror att han gjorde det.
Och det är det som hemsöker mig.
Jag förstår.
Om jag får...
...så tror jag-
-att du behöver bli förstådd. Och jag förstår verkligen.
Jag kan fullt ut föreställa mig att det måste vara hemskt för dig.
Och ofrånkomligen så känner du också en enorm...
...skuld.
Och det hemsöker dig också.
Den svedda ögonblicksbilden.
Ja, du bär den med dig, du...
Du ser den när du blundar, men...
...du frågar också dig själv om och om igen:
"Tänk om"...
"Om jag bara"...
Ja, det gör jag.
Det är skriket.
Jag tror inte att han skrek.
Nej, ditt.
Du måste undra varför du drev honom till det.
Jag drev honom inte till det.
Nåväl...
Efter att han hade slagit dig, gav du honom chansen att säga förlåt?
Vad?
Men gjorde du det?
-Nej. Jag... -Män slår kvinnor ibland.
Det är inte snällt, men det är inte belagt med dödsstraff.
Vad?
Föredrar du att saker är trevliga eller sanna?
Skulle det kunna vara möjligt-
-att han om du hade gett honom chansen att säga förlåt hade levt nu?
Skit ner dig.
-Var det inte det du frågade om? -Skit ner dig!
G-R...? G-R, nånting...
Kom igen nu, Geoffrey. Gnugga geniknölarna.
Granatäpple. Jättebra.
Mrs...miss Marlowe.
-Kom du för att måla staden röd? -Jag vill bara ha en drink.
Ja, jag vet precis hur det känns.
-Vad vill fröken ha? -Vodka tonic.
-Låt mig betala. Jag tar det. -Nej, jag betalar. Snälla.
Franklin, hennes pengar duger inte här.
Du verkar inte ha nåt lagligt betalningsmedel.
-Tack. -Bara skriv upp det.
Kommit i ordning? Utan krångel?
Jag såg dig vid kyrkan förut. Hittade du glasmålningen?
I gryningen skiner solen rakt genom fönstret. Det är mirakulöst.
Man badas i ljus.
Har du varit ute och gått än?
Den gamla järnvägen? Man kan stå och tänka sig ångloken köra genom skogen.
-Hej, Jimmy. -Geoff.
-En öl? -Självklart.
God kväll, ma'am. Hoppas att du mår okej nu. Inte för skärrad.
-Det är bra. Tack. -Hörde du om händelsen vid ditt hus?
Inkräktare på tomten. Eller på ägorna i alla fall.
-Det var det väl ändå inte? -En karl utan en tråd på kroppen.
-Kors. När katten är ute... -Nej.
-Det var en psyksjuk typ. -Näck och knäpp, va?
-Du verkar känna honom, Geoff. -Sluta.
-Fick ni veta vem han är? -Säkert nån tattare.
-Kanske. -Jag är hemskt ledsen, miss Marlowe.
-Det var inte ditt fel. -Det måste ha varit hemskt för dig.
Det var det. Men de har honom nu.
Hade honom. Vi fick släppa den jäkeln för en timme sen.
Vad?
-Släppte ni honom? -Ja. Vi fick släppa honom.
Varför?
Inte mycket att åtala honom för.
Han stal ju inget. - Bara ett av dina äpplen, Geoff.
Pallning! Häng honom!
Vi gav honom hittegodskläder och skickade iväg honom.
-Han stalkade mig. -Vad får dig att säga det?
-Jag såg honom två gånger. -Du såg honom två gånger?
Jag vet inte om han såg dig alls. Det är inte precis att stalka, va?
Han följde efter mig ur skogen och försökte sen ta sig in i huset.
Om du ser honom igen, ring oss.
Går du?
Jävla töntar.
Kom igen, snälla, svara.
Kom igen.
-Säg inte att det är mer. -Det är mer.
-Vad fan? -Jag gick en sväng.
Jag mötte en pojke på kyrkogården som sa att jag var en dum subba.
Sen mötte jag prästen som sa att jag drev James till självmord.
Sen sa en polis att de släppte den nakna dåren som försökte ta sig in.
Jag har fått nog. Jag har fått nog.
Jag sätter mig i bilen och kör hem.
-Fan för det här. -Ja.
Nej, fan för det här. Fan för den här skiten.
Du valde huset som en plats för dig att slicka dina sår.
Och nu måste du släppa det på grund av nån jävla... Nej!
Hur lång tid sa du att det tog att köra? Tre timmar?
-Fyra. -Jag gör det på tre.
Och du och jag ska ha skittrevligt.
Det ska vi. Vi ska ut och gå och vi ska äta stek och glass.
Jag ska se dig supa på kvällarna och kommer den jävla dåren igen...
...ska jag ta yxan där och hugga av hans kuk och mata honom med den.
-Vilken yxa? -Bakom dig.
Gör vi det? Om fem minuter har jag packat och kört ut på motorvägen.
-Okej. -Vad är adressen?
Vänta lite.
Okej.
Ett ögonblick bara.
Har du en penna? Okej. Byn heter Cotson.
Och postnumret är... Postnumret är HL89 3XR.
Huset heter Cotson Manor. Åh, jävlar.
Kom igen.
-Hej. Hörde du nåt av det? -Nej.
Okej. Byn heter Cotson. C-O-T-S-O-N.
Och postnumret är HL89...
BARA MESSA MIG!
All right.
Skicka din plats.
JAG VET REDAN VAR DU ÄR
DIN DUMMA SUBBA
Vad är det? Vad har hänt?
Vad gör du här?
Har han kommit tillbaka?
Varför svarar du inte?
Vad fan?
Varför gör ni det här?!
Jag har ett vapen!
Jag har ett vapen, sa jag! Kommer du in så använder jag det!
Miss Marlowe, vad i all världen pratar du om?
Vad fan händer? Jag hörde skrik och sen en ruta krossas.
Det var nån... Nån försökte bryta sig in.
-Den jäkla mannen? Är han tillbaka? -Nej! Gör det inte!
Herregud.
Din stackars sate.
Hemskt ledsen, gammeltösen. - Titta inte, miss Marlowe.
Beklagar det där.
Den brutna vingen, förstår du. Det fanns inget att göra.
Men jag förstår absolut varför den skrämde dig.
Men det var nån där ute.
-Han försökte sparka in dörren. -Vem?
Polismannen.
-Vad? -Jag såg polismannen.
Och en annan man. Jag hittar inte på det här.
Miss Marlowe, du verkar inte vara en lögnhals. Jag tror dig.
För trots allt har det redan hänt en gång i dag, va?
Och...
Som din värd är det nu min plikt att se mig noga omkring här.
-Reda ut allt det här. -Nej, Geoffrey. Gå inte ut.
Prat. Dam i nöd, jag är bara mannen.
Geoffrey, gör det inte.
"Du har exakt samma egenskaper som en misslyckad militär."
-Vad? -Far sa det till mig.
Jag var bara sju år gammal.
Dags att visa honom, va?
Geoffrey?
Det var bättre.
Kusten är klar här.
Hör nu här.
Vilka som än är där ute, jag vet inte vad ni håller på med-
-men det kommer inte att falla i god jord hos mig.
Inte det minsta.
Hör ni det?
De verkar ha försvunnit.
Du gjorde mig verkligen illa.
Se vad du gjorde.
Kom inte nära mig.
Vad ska du göra nu?
Göra mig illa igen? Sticka mig igen?
Du är så elak. Du ville inte ens leka kurragömma.
Men...jag tror att du vill det nu.
Jag ska fan skära dig.
-Jag gör det. -Det tror jag inte att du gör.
Men du borde nog göra det.
Det blir den sista chansen du får.
Bra. Så du gömmer dig. Jag räknar till tio.
Ett.
Två.
Tre.
-Fyra. -Göm dig bättre. Jag vet var du är.
Fem.
Sex.
Sju.
Åtta.
Nio.
Tio.
Klar eller ej, nu kommer jag.
Ett skötes rysning blir upphovet-
-till bruten borgmur, brand och vapendån...
...och Agamemnon...
...död.
Vad fan är du?
En svan.
När miste du din oskuld?
Vad?
Jag frågar dig i vilken ålder du miste din oskuld.
Jag har tänkt på det.
Jag har föreställt mig dig.
Benen isär.
Vaginan öppen.
Munnen öppen.
Jag har bestämt att du är expert på köttslig lusta.
En som har utforskat alla de saker som de kan göra...
...och få gjorda på sig.
Dessa saker finns nu i mina tankar.
Detta är din makt.
Detta är kontrollen du utövar.
Jag måste vinnas med en omöjlig seger-
-men om jag ej vinns är du förlorad.
För skönhet har skapats för att omintetgöra...
...eller omintetgöras.
Du sjunger för mig.
Inte som Odysseus, utan som sjöman.
För att slå mig i småbitar...
...på klipporna på denna...
Dessa klippor.
Denna...grotta.
Denna skreva.
Denna...
Vad är det här?
Ja.
Exakt.
Det är en knivspets.
Geoffrey! Nej, nej. Nej, nej. Nej, nej.
Miss Marlowe?
Mrs Marlowe!
Titta på mig, Harper.
Så jag dog.
Min arm slets sönder av ett järnräcke.
Min fotled knäcktes. Mina inre organ krossades.
Det här är vad du gjorde.
James...
Vad är det du vill ha av mig?
Din kärlek.
Ja.