- Hallo. Fru Marlowe, hva? - Harper. Ja.
- Herlig. Geoffrey. - Hei.
- Kom inn. - Takk.
- Var det en helvetes kjøretur? - Nei, langt ifra.
Bra. M4 kan være grusom.
Motorvei blir du lei, som vi pleide å si.
Det er et nydelig hus.
Deler av det er nesten 500 år gammelt.
Tenk seg til.
Shakespeare.
Før ham, faktisk.
Du må ha noe bagasje.
- Unnskyld? - Du må ha noe bagasje.
I bilen? La meg.
- Jeg kan hjelpe deg. - Nei, kommer ikke på tale.
Slå deg ned så lenge. Det er varmt vann på kjelen der ute.
Te i skapet, melk i kjøleskapet. Der man venter det.
- Flott. - Straks tilbake.
- Helsike. - Skal jeg hjelpe til?
Nei, nei. Nei. Ikke noe problem.
Det ble jeg svett av.
Gid jeg hadde bedt deg om hjelp.
Men du trenger vel alt. Du har leid stedet i to uker, hva?
Og du fant teen. Herlig.
- Et eple fra hagen? - Ja. Det var nydelig.
Epleslang. Nei, nei. Sånt går ikke.
- Forbuden frukt. - Herregud. Unnskyld. Jeg...
Det var en spøk.
Ta så mange du vil. Lag chutney.
Ellers faller de bare ned og råtner. Plutselig er det fullt av veps.
- Skal jeg vise deg rundt? - Ja.
Vi begynner med første etasje.
Dagligstuen.
Det er ikke så godt fjernsynssignal.
Det faller ut litt når det regner. Jeg vet ikke hvorfor.
Kaminen er det bare å bruke.
Og går du tom for ved, så er det masse ute i skuret.
Her har vi pianorommet.
Spiller du piano?
Nei.
Ikke jeg heller.
La meg vise deg spisestuen. Fin til en deilig søndagsmiddag.
Vindfanget. Frakker, paraplyer, gummistøvler...
Men prøv å ikke dra inn søle.
Andre etasje. Opp trappen, vridd og vaklende.
Kanskje veik også, men holder ennå.
Rene håndklær. Masse såpe.
Og et godt, stort kar å senke seg ned i etter en lang tur.
En eneste ting. Beklager å måtte si det.
Damer bør passe på hva de skyller ned.
- Klart. Ja. - Septiktanken klarer det ikke.
La oss ikke snakke mer om det.
Og til sist... soverommet.
Vidunderlig utsikt, ikke sant?
Ser du kirketårnet over trærne?
Der ligger landsbyen. Et steinkast herfra.
De har en herlig pub.
Ti minutter å gå dit, og en halv time hjem.
Rent sengetøy, og så videre. Og...
- Er det bare du som skal bo her? - Ja, det er bare meg.
Hvor er gubben?
- Unnskyld? - Fru Marlowe, ikke sant?
Ja... Nei, det er det ikke. Jeg har ikke endret det ennå. Fru.
Eller etternavnet.
- Flott, Geoffrey... - Nei, ingen fare.
Wifi-passordet og alt det der står i velkomstpakken på flygelet.
Nøkkelen. Nøkkelen til slottet. Det er bare den ene.
Ikke tenk på det hvis du mister den. Man behøver ikke låse døren her.
Takk igjen. Det er et nydelig hus.
- Akkurat det jeg håpet på. - Nå skal du få fred.
Ring hvis det er noe.
Og jeg bor rett borti veien. Der det står "Vokt Dem for hunden".
Selv om hun har vært død i fem år og aldri har gjort en loppe fortred.
Enda en gang takk.
Ha det.
Jeg tror kanskje jeg har flottet meg for mye.
- Nei, det er skjønt. - Ja, ja. Det er det.
- Det er en drøm av et hus på landet. - Kan du vise meg det?
Får jeg gjøre det senere? Jeg var akkurat på omvisning med eieren.
- Han var litt spesiell. - Ja?
Han var litt av en type.
Veldig, veldig fra landet.
- Skal dere på rypejakt i morgen? - Perfekt.
- Han spurte meg om James. - Hva mener du med det?
Jeg leide huset som fru Marlowe.
Det er rart at jeg gjorde det. Jeg tenkte vel ikke over det.
- Hva fortalte du ham? - Jeg fortalte ikke noe.
Jeg antydet at jeg var skilt.
- Harper... - Stopp. Jeg vet hva du vil si.
Eller, jeg vet det ikke, men...
Det vil skje igjen og igjen.
På en måte kommer det til å skje hele livet, så...
- Jeg får bare venne meg til det. - Okay.
Men du visste ikke hva jeg skulle si. Jeg skulle si:
Vet du at elefanter er det eneste dyret som ikke kan hoppe?
Det er et interessant faktum.
- Ja, det er interessant. - Ja. Det...
Elefant-sprangridning slo aldri helt an.
- Unnskyld. Det var kleint. - Nei. Dekningen røyk litt, bare.
Faen så typisk. Akkurat da jeg var morsom.
- Vi ses senere. - Klart.
Okay. Jeg elsker deg. Ha det.
Du skiller deg ikke fra meg.
Du skiller deg fra den jeg har vært det siste året.
- Da jeg... - James.
Vi ga hverandre et løfte, Harper. I en kirke.
Et løfte. Hvis jeg kan finne ut hvorfor du giftet deg med meg, -
- kan jeg fjerne det ved meg som er annerledes nå.
Vær så snill...!
Jeg tar livet av meg.
Sånt kan man ikke si.
- Det kan du ikke si. - Det er det jeg sier.
Jeg sier det fordi du må leve med det.
Med din samvittighet.
Nei. Nei, James. Vær så snill...?
Slutt å tigge meg, Harper!
Du skal ikke trygle. Jeg trygler.
Det er jeg som trygler.
Jeg beklager at du må leve med min død på samvittigheten.
- Men det er sannheten. - Det kan du ikke legge på meg.
Det er som om du selv tok livet av meg.
Nei, det er som om du selv tok livet av deg.
Og det er faen ikke til å holde ut. Det er det siste jeg ville ønske deg.
Det er ikke det siste, for du vil jo skilles fra meg.
Du vil heller skilles fra meg enn holde meg i live.
Hvorfor er livet mitt så lite verd for deg?
Fordi jeg også har et liv! Jeg har faen meg et liv!
- Du truer meg. - Nei, det gjør jeg ikke.
Nei. Det er en advarsel. Det er et faktum.
Det ødelegger meg. At du truer meg for å stoppe skilsmissen -
- er nettopp grunnen til at vi er nødt til å skille oss.
Jeg skiller meg fra deg. Jeg gjør det. Jeg gjør det.
For jeg kan ikke leve... Jeg kan ikke leve...
Faen.
Hei. Ja, greit.
Jeg sitter og gjennomgår tallene du har sendt.
Endringene, ja. Bare få dobbeltsjekke et par ting.
Ja, men vi kan ikke tilby dem det. Da ryker fortjenesten vår.
Fortjenesten. Ja.
Okay. Ring leverandørene og sjekk. Ha det.
- Hei. - Nå er jeg klar til omvisningen.
- Nå? - Ja. Det passer perfekt.
- For hvem? - Kom igjen, Harper.
Okay. Okay. Det er et ganske stilig hus.
Her har vi hagen.
- Vinterhagen. - Jeg elsker det.
Og...
- Kjøkkenet. - Røde vegger. Modig.
- Veldig. - Men det funker.
- Shakerstil. En Aga-komfyr. - Ja.
Etter hvert beveger vi oss langsomt over i østfløyen.
Legg merke til den fine patinaen på flisegulvet.
- Eikebjelker. - Selvfølgelig.
Og her har vi en velproporsjonert stue.
En kamin. Komfortable sofaer.
- Og her har vi flygelet. - Jøss. Kan du spille piano?
- Ja, det kan jeg faktisk. - For et tapet. Og vinduene!
Solen strømmer inn. Se på den utsikten...
Jeg ringer tilbake.
Hva...?
Alarmsentralen, hvem vil du snakke med?
- Politiet. - Grunnen til samtalen?
Noen har tatt seg inn i hagen min. En mann.
Han er ikke kledd, og jeg tror han stalker meg.
Kan jeg få adressen?
Det er en landsby. Cotson. C-O-T-S-O...
I Hertfordshire?
- Ja. - Er huset lett gjenkjennelig?
Gjenkjennelig?
Bilen min står utenfor. En blå Ford Fiesta.
Bilnummeret er CK61 LZF.
Vennligst forklar hva som skjer.
Kan du forklare hva som skjer?
Vi har sendt ut en bil. Hold røret.
- Det skal jeg. - Er du alene i huset?
- Han prøver å komme seg inn. - Politiet er på vei.
Det er en bil i området som snart er fremme.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. Han skremmer meg virkelig.
- Skremmer jeg deg? - Ja, det gjør du.
Du skremmer meg. Hvorfor skjønner du ikke det?
Hvordan kan du gjøre deg selv til offeret? Du skremmer meg.
Jeg vil ikke at vi skal være redde for hverandre.
- Sier du at jeg vil det? - Nei.
Men hva er det som står her da?
Det står: "Han skremmer meg virkelig."
- Hva sa du til Riley, den fitta? - Ikke noe.
- Lås den opp. Lås den opp. - Nei.
Hva er det du skjuler for meg?
Det er min telefon.
- Okay. La oss få ham opp. - Kom igjen, kompis.
- Så dere vet ikke hvem han er? - Han hadde ikke legitimasjon.
Det ser ut som om han har sovet her ute.
Jeg så ham i går.
Jeg tror han fulgte etter meg ut av skogen.
- Hvilken skog? - Jeg kjenner ikke området.
Jeg var ute og gikk tur. Skogen på andre siden av åkeren.
Cotson-skogen. Ved den gamle jernbanen. Det er nok der han sov.
Det må ha vært skremmende. Det skjønner vi.
Men sant å si tror jeg han er harmløs.
Han gjorde ikke motstand. Han virket litt forvirret.
Ja.
Men han stinker skikkelig. Han trenger et bad.
Jeg gleder meg ikke til å kjøre ham til stasjonen.
- Jeg er glad dere var i nærheten. - Jeg også.
De kom virkelig fort.
Jævlig flaks, for det kan sikkert ta lang tid her ute.
- La meg få komme opp dit. - Nei.
- Faen heller, Harper. - Faen heller sjæl.
Jeg kom ikke hit for å være redd.
Hva er det du vil bevise? Det handler ikke om å være svak.
Nettopp. Det gjør ikke det.
Han var bare en tomsing. Okay?
Og politiet sa han ikke var farlig, og de har ham jo nå.
Det er en stille og trivelig småby ute på landet.
Jeg vil arbeide litt, og så vil jeg gå tur.
Det er en gammel kirke i nærheten, og puben skal være hyggelig.
- Okay. - Okay.
Hva var det, James?
Et forsøk på å få meg tilbake?
- Harper... - Ut.
- Unnskyld.
- Ut! Ut! - Harper, jeg...
Ut! Ut!
- Unnskyld! - Skal du si unnskyld?
Etter å ha truet med selvmord? Jeg gir faen!
Uansett hva du sier eller gjør, -
- så får du aldri se meg igjen. Og ha deg til helvete ut!
Hallo.
Hvem er du?
Jeg er Harper.
Skal vi leke?
Gjemsel?
Du gjemmer deg, og så finner jeg deg.
Det tror jeg ikke jeg kan.
Kan du ikke gjemme deg?
Kom igjen. Du er sikkert flink. Og jeg flink til å finne.
Jeg har ikke lyst til å leke. Beklager.
Samuel. Gå hjem. La damen være i fred.
- Nei, jeg vil leke med henne. - Hun sa hun ikke har lyst.
Kanskje senere, men ikke akkurat nå.
Du kan dra til helvete.
Du først.
Jævla fitte.
Jeg beklager. Samuel har veldig store problemer.
Jeg bor i London. Jeg er vant til barn som sier stygge ting til meg.
Jeg er ikke så vant til at de sier stygge ting til prester.
Ja, men...
- Det er en ting. Gjør det noe? - Nei.
- Du har det vondt, ikke sant? - Unnskyld?
Jeg la merke til deg da du satt i kirken.
Og først trodde jeg at du ba, men jeg skjønte du ikke gjorde det.
Du er plaget.
Jeg gikk ikke bort til deg, men det skulle jeg jo gjort. Så...
Jeg gjør det nå.
Tror du jeg kan hjelpe deg?
Jeg vet ikke om jeg er...
...plaget, akkurat, men...
- Men? - Det føles mer som om jeg er...
Hjemsøkt?
Ja.
La oss sitte litt.
Jeg kranglet med min mann.
Vi skulle gå fra hverandre.
Det var...
Den verste krangelen av alle.
Og det skjedde noe.
Han slo meg.
Det hadde han aldri gjort før.
Og jeg skrek og kjeftet på ham. Jeg var så sint.
Jeg fikk ham til å gå. Kastet ham ut og låste døren.
Og så tvang han seg åpenbart inn i leiligheten ovenpå, -
- gikk ut på verandaen der og prøvde å klatre ned til vår, men han...
Han mistet taket eller...
...eller lot seg falle.
Jeg vet det ærlig talt ikke.
Da han falt forbi vinduet, så jeg ut.
Og han så inn.
Og det føltes som om vi kunne se hverandre.
Og jeg vet ikke engang om det er mulig.
Kunne han se meg da han falt?
Det gikk så fort, men jeg tror han gjorde det.
Og det er det som hjemsøker meg.
Jaså.
Om jeg får si det...
...så tror jeg...
...at du trenger å bli forstått. Og jeg kan godt forstå deg.
Jeg kan tenkte meg hvor fryktelig det må være for deg.
Og du må også uunngåelig føle enorm...
...skyld.
Og det hjemsøker deg også.
Bildet, brent inn på netthinnen.
Du bærer det med deg. Du...
Du ser det når du lukker øynene, men...
...du spør også deg selv igjen og igjen:
Tenk om...?
Tenk om...
Ja, jeg gjør det. Ja.
Det er skrikene.
Han skrek ikke.
Nei, dine skrik.
Du må tenke på hvorfor du drev ham til det.
Jeg drev ham ikke til det.
Tja...
Ga du ham sjansen til å si unnskyld etter at han slo deg?
Hva?
Gjorde du det?
- Nei. Jeg... - Menn slår kvinner av og til.
Det er ikke pent, men det er ikke dødsstraff for det.
Hva?
Liker du trygghet eller sannhet best?
Kunne det være sant -
- at hvis du hadde latt ham få unnskylde, ville han vært i live?
Dra til helvete.
- Var det ikke det du spurte om? - Dra til helvete!
G-R... G-R-noe...
Kom igjen, Geoffrey. Få opp dampen.
Granateple. Flott.
Å, fru... frøken Marlowe.
- Skal du sette landsbyen på hodet? - Jeg skal bare ta en drink.
Den følelsen kjenner jeg godt.
- Hva skal det være? - En vodka tonic.
- La meg betale. - Nei, nei. Jeg betaler selv.
Franklin, pengene hennes er ikke verd noe her.
Det ser ikke ut til at du har gangbar mynt.
- Takk. - Sett det på regningen.
Kommet greit på plass? Ingen uhyrer?
Jeg så deg borte ved kirken. Fant du glassmaleriet?
Solen skinner rett gjennom ved daggry. Det er et mirakel.
Man blir badet i lys.
Har du vært ute og gått?
Ved den gamle jernbanen? Det er så man ser for seg damplokomotivet.
- Hei, Jimmy. - Geoff.
- En øl? - Klart.
God kveld, frue. Håper du er okay. Ikke for rystet.
- Jeg har det bra. Takk. - Har du hørt om det i huset ditt?
Inntrenger i huset. Eller på eiendommen.
- Det var det da ikke. - En mann uten en tråd på kroppen.
- Du store min. Når katten er ute... - Nei.
- Det var en tomsing. - Naken og nøden.
- Høres ut som om du kjenner ham. - Nei, slutt.
- Har dere funnet ut hvem han er? - Sikkert en sigøyner.
- Kanskje. - Jeg beklager, frøken Marlowe.
- Det er ikke din skyld. - Det må ha vært fryktelig.
Det var det. Men de har ham jo nå.
Hadde ham. Vi måtte løslate ham for en times tid siden.
Hva?
- Løslot dere ham? - Ja. Vi måtte det.
Hvorfor det?
Vi hadde ikke stort å sikte ham for.
Han stjal jo ikke noe. Bare et av eplene dine.
Epleslang! Heng ham!
Vi ga ham litt klær fra hittegodsen og sendte ham av gårde.
- Han stalket meg. - Hva får deg til å si det?
- Jeg så ham to ganger. - Du så ham to ganger?
Jeg vet ikke om han så deg, da. Det er ikke helt stalking.
Han fulgte etter meg ut av skogen, og prøvde å bryte seg inn i huset.
Ser du ham igjen, så si fra.
Går du?
Jævla rasshøl.
Ta den, vær så snill.
Kom igjen.
- Ikke si det er mer. - Jo.
- Hva faen...? - Jeg gikk en tur.
En gutt ved kirken kalte meg ei jævla fitte.
Så møtte jeg en prest som sa at jeg drev James til selvmord.
Så møtte jeg en konstabel som sa at de løslot den nakne tomsingen.
Jeg er ferdig. Jeg er ferdig.
Jeg går ut i bilen og kjører hjem.
- Faen ta dette her. - Ja.
Nei, faen ta dette her. Faen ta denne dritten.
Du valgte det huset som et sted der du kunne komme deg.
Og nå skal du gi det opp på grunn av jævla...? Nei.
Hvor lang kjøretur sa du det var? Tre timer?
- Fire. - Jeg klarer den på tre.
Vi to skal faen meg kose oss.
Vi skal gå tur, og vi skal spise steik og iskrem.
Og du skal drikke deg dritings. Og kommer den jævla kødden...
...så tar jeg den øksa der og hogger pikken av ham.
- Hva for en øks? - Den bak deg.
Skal vi gjøre det? Jeg pakker og freser opp motorveien.
- Okay. - Hva er adressen?
Vent litt.
Okay.
Et øyeblikk.
Har du en penn? Okay. Landsbyen heter Cotson.
Og postnummeret... Postnummeret er HL89 3XR.
Huset heter Cotson Manor. Pokker.
Kom igjen.
- Hei. Fikk du noe av det? - Nei.
Okay. Landsbyen heter Cotson. C-O-T-S-O-N.
Og postnummeret er HL89...
BARE SMS DET
Greit.
Oppgi posisjonen din.
JEG VET HVOR DU ER ALT
JÆVLA FITTE
Hva er det? Hva har skjedd?
Hva gjør du her?
Har han kommet tilbake?
Hvorfor svarer du ikke?
Hva faen...?
Hvorfor gjør dere dette?
Jeg har et våpen!
Jeg har et våpen! Kommer du inn her, så bruker jeg det!
- Frøken Marlowe, hva mener du? - Geoffrey.
Hva faen foregår? Jeg hørte skrik og en rute som ble knust.
Det var noen som prøvde å bryte inn.
- Var det den satans mannen? - Nei! La være.
Herregud.
Lille stakkar.
Beklager, jenta mi. Ikke se, frøken Marlowe.
Beklager det.
Den hadde brukket vingen, så det var ikke noe å gjøre.
Men jeg skjønner godt at den skremte deg.
Men det var noen utenfor.
- Han prøvde å sparke inn døren. - Hvem?
Politimannen.
- Hva? - Jeg så politimannen.
Og en annen mann. Det er ikke noe jeg finner på.
Frøken Marlowe, du virker ikke som en løgner. Jeg tror på deg.
Det har jo allerede skjedd en gang i dag.
Og...
Og som din utleier er det min plikt å se godt etter her.
- Rydd opp dette. - Nei, Geoffrey. Ikke gå ut.
Vrøvl. Du er en kvinne i nød, og jeg er en mann.
Geoffrey, la være.
Du har samme egenskaper som en mislykket militærmann.
- Hva? - Det sa far til meg.
Jeg var bare syv år gammel.
Nå skal han få se.
Geoffrey?
Det var bedre.
Kysten er klar her.
Hør her.
Hvem som enn er der ute, så vet jeg ikke hva du pønsker på, -
- men det vil ikke falle i god jord hos meg.
Ikke det minste.
Hører du?
De er visst vekk nå.
Du har virkelig såret meg.
Se hva du har gjort.
Hold deg unna meg.
Hva vil du gjøre nå?
Såre meg igjen? Stikke meg igjen?
Du er så slem. Du ville ikke engang leke gjemsel.
Men jeg tror du vil nå.
Jeg skal faen meg kutte deg.
- Jeg gjør det. - Det tror jeg ikke.
Men du burde nok det.
Det er din siste sjanse.
Greit. Nå gjemmer du deg. Jeg teller til ti.
En.
To.
Tre.
- Fire. - Du burde gjemme deg bedre.
Fem.
Seks.
Syv.
Åtte.
Ni.
Ti.
Nå kommer jeg.
"En skjelving i lenden bruser frem.
Så muren er falt, taket og tårnet i brann.
Og Agamemnon...
...er død."
Hva faen er du?
En svane.
Når mistet du møydommen?
Hva?
I hvilken alder mistet du møydommen?
Jeg har tenkt på det.
Jeg har sett deg for meg.
Åpne bein.
Åpen skjede.
Åpen munn.
Jeg har fastslått at du er ekspert i kjødets lyst.
En som har utforsket alt det man kan gjøre.
Og få gjort med seg.
Alle disse tingene lever nå i mitt sinn.
Det er makten du har.
Det er kontrollen du utøver.
"Jeg må vinnes med en umulig seier, -
- men hvis ei jeg vinnes, er du fortapt.
For skjønnhetens formål er å ødelegge...
...eller bli ødelagt."
Du synger for meg.
Ikke som Odyssevs, men som en sjømann.
Jeg skal knuses i stykker...
...mot klippene som er ditt skjød.
Disse klippene.
Denne grotten.
Denne sprekken.
Denne...
Hva er det?
Ja.
Akkurat.
Det er spissen på en kniv.
Geoffrey. Nei, nei, nei.
Frøken Marlowe?
Fru Marlowe.
Se på meg, Harper.
Jeg døde.
Armen min ble revet opp av et jernrekkverk.
Ankelen min brakk. Mine indre organer ble knust.
Dette var det du gjorde.
James...
Hva er det du vil ha av meg?
Din kjærlighet.
Ja.