Su draugu Artūru Kornblumu buvome restorane.
Jis vadinosi "Horn & Hardart Cafeteria".
Kai pamačiau įeinant šią gražuolę, pasisukau į Artūrą
ir tariau: "Artūrai, matai tą merginą? Aš ją vesiu."
Po dviejų savaičių mes susituokėme.
Santuokoje gyvename
daugiau nei 50 metų.
ČIKAGOS UNIVERSITETAS - 1977 M.
-Myliu tave. -Myliu tave.
Labas, Sele. Sele, susipažink su Hariu Bernsu.
-Hari, susipažink su Sele Olbrait. -Malonu susipažinti.
-Nori pavairuoti pirmąjį etapą? -Ačiū, vairuok pati, kad jau sėdi.
Bagažinė atidaryta.
-Paskambink. -Paskambinsiu, kai tik atvyksiu.
-Paskambink pakeliui. -Paskambinsiu dar anksčiau.
-Myliu tave. -Myliu tave.
Atleiskit.
-Jau tavęs pasiilgau. -Pasiilgsiu tavęs.
Aš jau tavęs pasiilgau.
-Iki. -Iki.
Viską gerai apgalvojau. Važiuosim 18 valandų, kurias suskirsčiau
į šešis etapus po tris valandas, bet galime suskirstyti ir myliomis.
Už veidrodėlio yra žemėlapis,
kur pažymėjau punktus, kuriuose keisimės vietomis.
Nori vynuogių?
Ne. Nemėgstu užkandžiauti tarp valgių.
Atidarysiu langą.
Papasakok ką nors apie save.
Apie save?
Esam priversti bendrauti 18 val., kol pasieksime Niujorką.
Viską papasakosiu, kol nespėsim išvažiuoti iš Čikagos.
Nieko ypatingo nenuveikiau.
-Todėl ir važiuoju į Niujorką. -Tikiesi ten ko nors ypatingo?
-Taip. -Pavyzdžiui?
Stosiu į žurnalistikos mokyklą, noriu tapti žurnaliste.
Kad galėtum rašyti apie tai, kas nutinka kitiems žmonėms.
-Tai tik viena medalio pusė. -O jeigu nieko nebus?
Jeigu gyvensi ten visą gyvenimą ir nieko nesulauksi? Nieko nesutiksi,
niekuo netapsi ir galiausiai mirsi, kaip įprasta Niujorke,
kur niekas nieko nepastebi dvi savaites, kol koridoriuje nepasklinda dvokas.
-Amanda sakė, kad esi niūrus. -Tuo ją ir sužavėjau.
-Savo niūrumu? -Žinoma. O tu niekada nebūni niūri?
Taip, tu tikriausiai iš tų linksmuolių,
kurie lengvai sudėlioja visus taškus ant i.
Esu tiek pat niūri, kaip ir tu.
Tikrai? Kai nusiperku naują knygą, pirma perskaitau paskutinį puslapį.
Kad jei mirčiau nebaigęs skaityti, žinočiau, kuo viskas baigėsi.
Tai, mano drauge, ir yra niūrumas.
Tai visiškai nereiškia, kad esi blogas. Tiesiog...
Taip, aš esu laimingas žmogus.
-Aš irgi. -Ir tame nematau nieko blogo.
Žinoma. Laimė iš tavęs atima visą laiką. Ar kada pagalvoji apie mirtį?
-Taip. -Kurgi ne. Trumpalaikė mintis,
kuri greit ateina ir taip pat greit išnyksta.
Apie tai galvoju ištisomis dienomis.
Manai, dėl to esi geresnis?
Klausyk, kai mirtis pasibels, aš būsiu pasiruošęs, o tu - ne.
Štai ką noriu pasakyti. Belaukdamas jos susigadinsi visą gyvenimą.
-Tu neteisus. -Teisus.
-Ne, neteisus. -Jis nori, kad ji išvyktų.
-Štai kodėl įsodina ją į lėktuvą. -Nemanau, kad ji nori likti su juo.
Aišku, kad nori. Ar ne geriau pasirinkti Hamfrį Bogartą?
Nenoriu visą likusį gyvenimą praleisti Kasablankoje
ištekėjusi už vyro, kuris dirba bare.
Gali pamanyti, kad aš snobė, bet taip nėra.
-Geriau rinktumeis santuoką be aistros? -Ir būti pirmąja Čekoslovakijos ponia.
Ir negyventi su vyru, kuris lovoje daro stebuklus,
tik todėl, kad jis nieko daugiau nemoka, kaip tik dirbti bare?
Taip.
Mane palaikytų visos sveiko proto moterys. Moterys yra labai praktiškos,
net pati Ingrida Bergman, kuri kaip tik dėl to filmo pabaigoje įlipa į lėktuvą.
Supratau.
-Ką? Kas yra? -Nieko.
-Kas yra? -Pamiršk.
-Ką? Ką pamiršti? -Nesvarbu.
Ne, pasakyk.
Aišku, kad tu nežinai, kas yra geras seksas.
-Du, prašau. -Prašau čia.
-Žinau. -Ne. Nežinai.
Gyvenime turėjau daugybę gero sekso.
Su kuo?
-Ką? -Su kuo turėjai gerą seksą?
Nesiruošiu tau apie tai pasakoti.
Puiku. Man ir nereikia.
-Su Šelu Gordonu. -Šelu? Šeldonu?
Ne. Tu neturėjai gero sekso su Šeldonu.
-Turėjau. -Ne, neturėjai.
Šeldonas gali užpildyti mokesčių deklaraciją.
Šeldonas gali išgydyti danties kanalą.
Bet Šeldonas tikrai ne iš tų, kuris daro stebuklus lovoje. Visa esmė varde.
"Padaryk tai, Šeldonai. Tu tikras eržilas, Šeldonai.
"Pajodinėk mane, dički Šeldonai."
-Nesąmonė. -Labas.
-Ko pageidausite? -Man trečią numerį, prašau.
Norėčiau šefo salotų su aliejaus ir acto užpilu atskirai
ir obuolių pyrago su ledais.
Šefo salotos ir obuolių pyragas.
Norėčiau, kad pyragas būtų pašildytas ir kad ledai būtų ne ant viršaus, o šalia.
Ir norėčiau braškinių ledų, o ne vanilinių.
Jei ne, tuomet atneškite su plakta grietinėle, jei tik ji natūrali.
O jei iš skardinės, nereikia nieko.
-Net pyrago? -Tada atneškite pyragą, bet nepašildytą.
-Kas yra? -Nieko.
-Tai kodėl išsiskyrei su tuo Šeldonu? -Kas tau sakė, kad mes išsiskyrėm?
Jei nebūtum išsiskyrus, dabar čia su manim nesėdėtum.
Vartytumeis kur nors su savo nuostabiuoju Šeldonu.
Pirma, aš nesu su tavim.
Antra, ne tavo reikalas, kodėl mes išsiskyrėm.
Tu teisi. Man visai neįdomu.
Jei nori žinoti, išsiskyrėm dėl to, kad jis buvo labai pavydus,
ir dėl tų kelnaičių su savaitės dienų pavadinimais.
Atleisk. Nelabai supratau.
-Turi omeny "savaitėlę"? -Taip.
Ant jų užrašyti savaitės dienų pavadinimai ir man tai atrodė labai smagu.
Staiga vieną dieną Šeldonas man sako: "Tu niekada nedėvi sekmadienio."
Visas toks įtarus. Kur sekmadienis? Kur palikau sekmadienį?
Aš jam atsakiau, bet jis nepatikėjo.
-Ką? -Kad kelnaičių su sekmadieniu nebūna.
-Kodėl? -Dievas taip liepė.
Taigi, mano 15 % nuo 90.
6,90 dol.
Paliksiu 7 dol.
Kas yra?
Išsitepliojau veidą?
Esi labai simpatiška.
Ačiū.
Amanda nesakė, kad esi tokia simpatiška.
Na, gal ji kitokios nuomonės.
Nuomonė čia niekuo dėta. Iš patirties sakau, kad esi simpatiška.
Amanda yra mano draugė.
Tai kas?
-Tu su ja susitikinėji. -Tai kas?
O dabar laidai nepadorias užuominas.
Nieko panašaus.
Kas yra?
Ar vyras negali pavadinti moters simpatiška be jokių nepadorių minčių?
Gerai.
Dėl šventos ramybės sakykim, kad tai buvo nepadori užuomina.
Ką turėčiau padaryti? Aš ją atsiimu, gerai? Aš ją atsiimu.
Tu negali jos atsiimti.
-Kodėl? -Nes ji jau čia.
Siaube, ką dabar daryti? Skambink policijai. Ji jau čia.
Tiesiog pamirškim.
Aišku?
Nuostabu. Pamirškim. Visad taip elgiuosi.
Visada sau sakau: "Pamiršk."
Nori praleisti naktį motelyje?
-Matai, ką darau? Žadėjau pamiršti. -Hari.
-Pažadėjau, bet neištesėjau. -Hari.
-Persigalvojau. Ką? -Hari.
Būsime tik draugai, aišku?
Puiku. Draugai. Nuostabu.
Žinoma, tu puikiai supranti, kad mes negalim būti draugai.
-Kodėl? -Noriu pasakyti, kad...
Tik nemanyk, kad tai kažkokia užuomina.
Vyrai ir moterys negali būti draugai,
nes visuomet gali kilti sekso klausimas.
Tu neteisus. Turiu nemažai draugų vyrų, ir seksas čia niekuo dėtas.
-Neturi. -Turiu.
Tik galvoji, kad turi.
Nori pasakyti, kad mus sieja seksas man pačiai to nežinant?
Ne. Noriu pasakyti, kad jie visi norėtų su tavim pasimylėti.
-Netiesa. -Patikėk.
-Tikrai ne. -Taip.
Iš kur tu žinai?
Joks vyras negali šiaip sau draugauti su moterim, kuri jam patinka.
Jis visuomet nori su ja pasimylėti.
Nori pasakyti, kad vyras gali draugauti tik su ta moterim, kuri jam nepatinka.
Ne. Vyrai nori mylėtis su visomis moterimis.
O kas, jei moterys to nenori?
Tai nesvarbu, kadangi seksas nugali draugystę ir taškas.
-Tada mums nelemta būti draugais. -Manau, taip.
Gaila.
Būsi vienintelis žmogus, kurį pažinosiu Niujorke.
-Ačiū, kad pavežei. -Smagi kelionė.
-Buvo malonu susipažinti. -Ir man.
-Sėkmės. -Ir tau.
-Mes įsimylėjom vidurinėje mokykloje. -Buvome mokyklos saldžioji porelė.
Netrukus jo tėvai persikėlė kitur.
-Bet aš negalėjau jos pamiršti. -Jis negalėjo manęs pamiršti.
Ne. Jos atvaizdas nuolat stovėjo akyse.
Sutikau ją po 34 metų, kai vaikščiojau Brodvėjum
ir pamačiau ją išeinant iš Tofenečio.
Pažvelgėme vienas į kitą,
tarytum tik vakar išsiskyrę.
Ji buvo tokia pat graži, kaip anksčiau.
Ir jis nė kiek nepasikeitęs.
Lygiai toks pat.
PO PENKERIŲ METŲ
Džo! Taip ir maniau, kad čia tu. Taip ir maniau.
-Haris Bernsas. -Hari! Kaip sekasi?
-Gerai. O tau? -Puikiai. Viskas gerai.
Smagu girdėti. Tiesiog ėjau pro šalį ir pamaniau, kad čia tu.
-Pasirodo, neklydau. -Taip. Iš tikrųjų.
-Tebedirbi apygardos prokuratūroje? -Ne. Perėjau į kitą barikadų pusę. O tu?
Dirbu nedidelėje firmoje. Užsiimame politinėmis konsultacijomis.
-Supratau. -Puiku.
Hari, čia Selė Olbrait. Haris Bernsas.
Mes su Hariu... Mes gyvenome tame pačiame name.
Turiu skubėti į lėktuvą. Buvo smagu pasimatyti, Džo.
-Ir man, Hari. -Iki.
Ačiū Dievui, jis manęs neprisiminė. Prieš penkerius metus vežiau jį
iš koledžo į Niujorką - tai buvo ilgiausia naktis mano gyvenime.
Kas nutiko?
Jis prie manęs lindo, o kai aš nesutikau...
Jis susitikinėjo su mano drauge...
Dieve, neprisimenu jos vardo.
Neprasidėk su manim, Džo. Man tik 26 metai, o aš jau neprisimenu
savo geriausios draugės, kurios vaikiną atstūmiau, vardo.
-Kuo viskas baigėsi? -Kada?
Kai jis prie tavęs lindo, o tu jį atstūmei.
Pasakiau, kad galime būti draugai.
Tą aš prisimenu. Jis pasakė, kad vyrai ir moterys negali būti draugai.
Manai, tai tiesa?
Ne.
Ar turi draugių? Paprasčiausių draugių?
Ne.
Bet ką nors susirasiu, jei tau taip svarbu.
Amanda Rys.
Prisiminiau vardą. Ačiū Dievui!
Pasiilgsiu tavęs. Myliu tave.
-Tikrai? -Taip.
Ir aš tave myliu.
-Ką gersite? -Nieko, ačiū.
-Ar turite kokteilį "Kruvinoji Merė"? -Taip.
Minutėlę. Štai ko norėčiau. Įpilkite tris ketvirčius stiklinės pomidorų sulčių.
Tada įpilkite šlakelį kokteilio, tik šlakelį,
ir ant stiklinės krašto uždėkite citrinos.
Čikagos universitetas, tiesa?
Taip.
Ar Čikagos universitete buvote tokia pat graži?
-Ne. -Ar mes nebuvom...
Ne, ne.
Baigę mokslus kartu važiavome iš Čikagos į Niujorką.
-Gal norėtumėte susėsti kartu? -Ne.
Puiku! Ačiū.
Buvai gera...
Amandos draugė. Negaliu patikėt, kad neprisimeni jos vardo.
Kas tau sakė? Prisimenu. Amanda, tiesa? Amanda Rais.
-Rys. -Rys. Teisingai. Taip ir sakiau.
Kur ji dabar?
-Nieko apie ją nežinau. -Nežinai?
Juk jūs buvot geros draugės. Mums nieko nepavyko,
nes jūs buvot geros draugės.
-Tu su ja susitikinėjai. -Tai kas?
Pasiaukojai dėl draugės, su kuria nepalaikai jokio ryšio?
Hari, turbūt nepatikėsi,
bet niekad nemaniau, kad atsisakydama su tavim permiegoti kažką praradau.
Labai sąžininga. Tikrai.
-Ruošeisi tapti gimnaste. -Žurnaliste.
-Teisingai. Taip ir sakiau? Na? -Esu "The News" žurnalistė.
Šaunuolė. Ir gyveni su Džo.
Nuostabu. Puiku.
Kiek laiko esate kartu - tris savaites?
-Mėnesį. Iš kur žinai? -Jei lydi ką nors į oro uostą,
tai reiškia santykių pradžią. Štai kodėl dar nieko nelydėjau
į oro uostą santykių pradžioje.
-Kodėl? -Kadangi ilgainiui
tu imi nebelydėti į oro uostą, o aš nenoriu, kad kas nors manęs klaustų:
"Kodėl tu manęs nebelydi į oro uostą?"
Keista, atrodai kaip normalus žmogus, bet iš tiesų esi tamsos angelas.
Tu tekėsi už jo?
Mes pažįstami tik mėnesį, be to, apie vedybas mes dar negalvojame.
O aš ruošiuosi vesti.
Tikrai?
-Nemeluoji? -Ne.
-Kas ji? -Elena Hilson. Teisininkė.
Ji pasiliks savo pavardę.
-Ruošiesi vesti? -Taip.
Kas čia juokinga?
Tu toks optimistas, Hari.
Tu net neįsivaizduoji, ką gali stipri meilė.
Smagu matyti, kaip pasikeitė tavo požiūris į gyvenimą.
Be to, priėjau tokį tašką, kad nuo visko pavargau.
-Nuo ko "visko"? -Nuo viengungiško gyvenimo.
Ką nors sutinki. Kartu pavalgai priešpiečius.
Nusprendi, kad laikas pereiti prie vakarienės.
Pašoki. Pasikraipai kaip kvailelis.
Nueini pas ją, pasimyli ir žinai, kas tau šauna į galvą tą pačią minutę?
"Kiek ilgai čia turiu gulėti ją apkabinęs ir kada pagaliau galėsiu eiti namo?
"Ar 30 sekundžių užteks?"
Tu taip galvoji? Tikrai?
Aišku. Visi vyrai taip galvoja.
O kiek laiko tu norėtum išbūti glėbyje? Visą naktį, tiesa?
Tai ir yra problema. Tarpas tarp 30 sekundžių ir visos nakties
yra tavo problema.
-Aš neturiu problemos. -Aišku, kad turi.
-Liksi čia? -Taip.
Gal pavakarieniausim? Kaip draugai.
Juk tu netiki, kad vyrai gali draugauti su moterimis.
-Kada taip sakiau? -Kai važiavom į Niujorką.
Negali būti. Aš to nesakiau.
Taip, tiesa. Jie negali draugauti.
Nebent jie turi intymių santykių su kitais žmonėmis. Tada gali.
Mano taisyklės pataisa.
Jei du žmonės palaiko santykius, nelieka spaudimo dėl intymumo.
Bet taip irgi blogai, kadangi tas žmogus, su kuriuo gyveni,
negali suprasti, kam reikia bendrauti su žmogum, kuris yra tik draugas.
Tai reikštų, kad santykiuose kažko trūksta, tad kyla klausimas:
"Kodėl tu ieškai kažko iš šono?"
Tada tu sakai: "Ne, viskas gerai, mūsų santykiams nieko netrūksta,"
o žmogus, su kuriuo gyveni, ima kaltinti, kad tu slapta susižavėjai
žmogumi, kuris tau tėra draugas, kas, ko gero, teisybė.
Užteks, ką mes norime apgauti? Pripažinkim teisybę. O tada grįžtame
prie taisyklės iki pataisos, kuri sako, kad vyrai ir moterys negali būti draugai.
Ką tai reiškia?
-Hari? -Taip?
Viso gero.
Supratau.
Sustosiu ir praleisiu tave į priekį.
Mes susituokėme prieš 40 metų.
Susituokę gyvenome trejus metus ir išsiskyrėme. Tada vedžiau Mardžorę.
-Pirma dar gyvenai su Barbara. -Taip, su Barbara.
Bet Barbaros nevedžiau. Vedžiau Mardžorę.
-Po to jis išsiskyrė. -Taip. Tada vedžiau Keitę.
Vėl skyrybos.
Po poros metų, per Edžio Kolikijaus laidotuves, sutikau ją.
Buvau su kažkokia pana, kurios nė nepamenu.
-Su Roberta. -Taip. Roberta.
Bet negalėjau nuo tavęs atitraukt akių.
Pamenu, prisėlinau prie jos ir pasakiau...
-Ką ten sakiau? -Paklausei: "Ką darysi po to?"
Tiksliai. Palikau Robertą. Nuėjome kavos. Po mėnesio buvome susituokę.
Šiandien suėjo 35 metai po mūsų pirmųjų vedybų.
-Patikrinau jo kišenes. -Mari, ko tu ieškojai jo kišenėse?
PO PENKERIŲ METŲ
-Ir žinot, ką radau? -Na?
Jie nusipirko pietų stalą. Jis su žmona išėjo pasivaikščioti
ir išleido 1600 dol. pietų stalui.
-Kur? -Esmė visai ne tame, Alisa.
Esmė tame, kad jis nesiruošia jos palikti.
Ar čia naujiena? Tu tai žinai jau dvejus metus.
Tu teisi. Žinau, kad tu teisi.
Kodėl negali susirasti nevedusio? Kai buvau netekėjusi,
pažinojau daugybę nevedusių vyrų.
Ką nors tikrai rastum. Štai ir Selė susirado.
Selė pasičiupo paskutinį gerą vyrą.
-Mudu su Džo išsiskyrėm. -Ką?
-Kada? -Pirmadienį.
-Ir tris dienas tylėjai? -Nori pasakyti, kad Džo laisvas?
Dėl Dievo meilės, Mari, negi neturi nė krislelio užuojautos?
Matai, kokia ji prislėgta.
Nėra taip blogai. Mes jau kurį laiką nesutarėme.
Bet juk jūs buvote pora.
Turėjai su kuo visur vaikščioti. Leisti šventadienius.
Pasakiau sau: "Esi verta daugiau. Tau jau 31 metai."
-Laikrodis tiksi. -Ne, laikrodis ima tiksėti,
kai tau sukanka 36 m.
Dieve, tu taip gerai laikasi.
Praeis dar kelios dienos, kol priprasiu, ir viskas bus gerai.
Tvarka. Esi pasiruošus.
-Baik, Mere! -O ką siūlai?
Turiu neblogą vyruką. Man jis nelabai patinka, bet gal tau patiks.
Juk jai tas pats, koks to vyruko smakras.
Mari, aš dar nepasiruošus.
Juk ką tik sakei, kad su juo viskas baigta.
Su juo viskas baigta, bet dabar man gedulas.
-Kas jis toks? -Aleksas Andersonas.
Supažindinai mane su juo prieš 6 metus.
Atleisk. Dieve.
Gerai. Palauk. Štai.
-Štai. Kenas Darmanas. -Jis vedęs jau daugiau kaip metai.
Tikrai?
Vedęs.
-Palauk. Turiu vieną. -Paklausyk.
Nematau jokio reikalo susitikinėti su kažkuo, kuris man patiktų,
jei sutikčiau jį tinkamu metu, o šiuo metu visus vyrus vertinu
tik kaip galimus laikino susižavėjimo objektus.
Gerai. Bet nelauk pernelyg ilgai. Prisimeni, kaip buvo su Deividu Voso?
Kai žmona jį paliko, visi sakė: "Duokit jam laiko. Neskubėkit."
O po šešių mėnesių jis mirė.
Nori pasakyti, kad turėčiau tučtuojau tekėti už vyro,
jei jis gali greitai mirti?
Bent jau galėsi sakyti, kad buvai ištekėjusi.
Noriu pasakyti, kad tas vienintelis tikrasis gali būti visai šalia,
ir jei tu jo nepačiupsi, tai padarys kita, o tu visą likusį gyvenimą
galėsi graužtis, žinodama, kad kažkas ištekėjo už tavo vyro.
Pasiruošt. Pirmyn!
-Kada tai buvo? -Penktadienį. Elena grįžo iš darbo
ir tarė: "Abejoju, ar noriu gyventi santuokoje."
Kaip kokioj įstaigoj. Tarsi nieko asmeniško,
kaip koks nereikšmingas klausimas.
Ramiai sakau: "Gal palaukim ir pagalvokim? Neskubėk priimti sprendimo."
-Taip, teisingai. -Kitą dieną ji sako viską apgalvojusi
ir nori pagyventi atskirai. Siūlo pabandyti gyventi atskirai,
bet susitikinėti. Lyg tai ką nors keistų.
Esu vedęs, tad nematau reikalo susitikinėti.
Nemanau, kad mūsų susitikinėjimas būtų didelė paskata, nes nematau reikalo
skirti pasimatymą žmonai, kuri turėtų mane mylėti, todėl ir paklausiau,
nes pamaniau, kad ji manęs nebemyli. Aš jos klausiu: "Tu manęs nebemyli?"
Žinai, ką ji atsakė? "Nežinau, ar apskritai tave mylėjau."
Žiauru. Po tokių žodžių greit neatsigausi.
-Ačiū, Džesai. -Esu rašytojas. Žinau žodžio galią.
Tai, ką ji pasakė - žiauru.
Po to ji pasakė, kad kažkoks bendradarbis išvyksta į Pietų Ameriką,
ir ji ruošiasi išsinuomoti jo butą. Kažkokia nesąmonė.
Tada pasigirsta durų skambutis.
"Išsinuomosiu jo butą." Žodžiai tebekybo ore kaip prie burnos pririštas balionas...
-Kaip kokiam multike. -Būtent.
Atidarau duris, o ten vyrukai iš pervežimo kompanijos. Man kilo įtarimas.
Klausiu: "Elena, kada tu juos iškvietei?" O ji tyli.
Klausiu tų vyrukų: "Kada ši moteris jus iškvietė perkraustyti?"
Tie trys stambūs vyrai stovi ir tyli,
o vieno jų marškinėliai su užrašu "Neknisk proto ponui Niekui."
Klausiu jos dar kartą: "Elena, kada juos užsakei?" O ji ir sako: "Prieš savaitę."
Sakau jai: "Visą savaitę tylėjai?"
O ji atsako: "Nenorėjau sugadinti tau gimtadienio."
Nori pasakyti, kad ponas Niekas sužinojo apie tavo skyrybas anksčiau nei tu?
-Ponas Niekas žinojo. -Negaliu patikėti.
-Dar nepasakiau paties blogiausio. -Kas begali būti blogiau?
Melas.
Ji įsimylėjo kitą. Kažkokį mokesčių patarėją.
-Ji persikraustė kartu su juo. -Kaip tu sužinojai?
Pasekiau ją. Stovėjau už namo.
-Tai labai žemina. -Pasakei naujieną.
Žinai, aš visada tai jaučiau. Visada žinojau, kad mūsų laimė tėra iliuzija
ir kad vieną gražią dieną ji man parodys savo nagus.
Neištikimybė nėra santuokos griuvimo priežastis.
Tai tik požymis, kad kažkas ne taip.
Ką tu sakai? Šiuo atveju tas požymis yra mano žmonos dulkinimas.
Netyčia pamačiau jo "American Express" sąskaitą.
Ką reiškia "netyčia pamatei"?
Jis skutosi, o sąskaita buvo jo portfelyje.
O jei jis būtų pamatęs, kaip tu rausiesi jo portfelyje?
Tu nesupranti esmės. Aš tau aiškinu, ką radau.
Jis ką tik savo žmonai už 120 dol. nupirko naujus naktinius marškinius.
Nemanau, kad jis ją kada nors paliks.
Niekas nemano, kad jis ją kada nors paliks.
Tu teisi. Žinoma, tu teisi.
Prie skyriaus "Asmens tobulėjimas" kažkas stovi ir spokso į tave.
ASMENS TOBULĖJIMAS
Aš jį pažįstu. Tau jis patiktų. Jis vedęs.
-Kas jis toks? -Haris Bernsas. Politikos konsultantas.
Mielas.
-Manai, jis mielas? -Iš kur žinai, kad jis vedęs?
Kai paskutinįkart matėmės, jis ruošėsi vesti.
-Kada tai buvo? -Prieš šešerius metus.
Jau gali būti ir išsiskyręs.
Be to, jis bjaurus.
Tiesiog kaip filmuose, pameni filmą "The Lady Vanishes", kai ji jam sako:
"Esi bjauriausias žmogus..."
-"Niekingiausias." -Tada jie beprotiškai įsimylėjo.
-Be to, jis niekada manęs neprisimena. -Selė Olbrait.
-Sveikas, Hari. -Taip ir maniau, kad čia tu.
Aš. O čia Mari.
Buvo Mari.
-Kaip tau sekasi? -Viskas gerai.
-Kaip Džo? -Gerai.
Girdėjau, jam viskas gerai.
-Tu nebegyveni su Džo? -Mes tiesiog išsiskyrėm.
Atleisk. Tai nemalonu.
Na. Taip, supranti.
Taip.
-O kaip tu? -Gerai.
Kaip vedybinis gyvenimas?
Šiaip sau. Mes skiriamės.
Atleisk. Man labai gaila.
Taip. Ką padarysi?
O kodėl jūs išsiskyrėt?
Kai pradėjom su Džo bendrauti, mes abu norėjome to paties.
Norėjome gyventi kartu, bet nenorėjome santuokos, kadangi visi,
kuriuos pažinojome, vedybomis sugriovė savo santykius.
Jie beveik nustojo mylėtis.
Tai tiesa. Tai viena tų paslapčių, apie kurią visi tyli.
Kai sėdžiu ir plepu su draugėmis, kurios turi vaikų... Tiesą sakant,
tik viena mano draugė turi vaikų - Alisa.
Tai va, ji skundėsi, kad jie su Geriu nebesimyli.
Kaip dabar manau, ji net nesiskundė. Ji tiesiog konstatavo faktą.
Ji sakė, kad jie naktimis nemiega, visą laiką jaučiasi pavargę
ir kad vaikai atėmė bet kokį norą mylėtis.
Mes su Džo apie tai kalbėdavome ir sakydavome: "Mums pasisekė.
"Mūsų santykiai - nuostabūs.
"Mes galime mylėtis virtuvėj ant grindų ir nesijaudinti, kad mus užklups vaikai.
"Mes galime viską mesti ir skristi į Romą."
Vieną dieną po pietų ėjau pasiimti Alisos dukrelės,
nes pažadėjau ją nusivesti į cirką.
Mes sėdėjome taksi ir žaidėme "Aš matau".
"Matau pašto dėžutę. Matau žibinto stulpą."
Tada ji pažiūrėjo pro langą ir pamatė vyrą su moterim
su dviem mažais vaikais, vienas vaikas sėdėjo vyrui ant pečių.
Ji ir sako: "Matau šeimą."
Pradėjau žliumbti. Tiesiog apsižliumbiau.
Parėjau namo ir sakau: "Reikalas tas, Džo,
"kad mes niekuomet taip ir neišskridom viską metę į Romą."
O virtuvėje ant grindų?
Nė karto. Grindys išklotos šaltomis ir kietomis keramikos plytelėmis.
Na, mes daug apie tai kalbėjome,
ir aš pasakiau: "Aš to noriu." Jis tarė: "O aš - ne."
Tada pasakiau: "Manau, tarp mūsų viskas baigta." Jis ir išėjo.
Nė kiek dėl to nesigailiu.
Jis man neberūpi. Tikrai.
Gal taip ir geriau. Gal tai buvo geriausia išeitis
ir kaskart, kai apie tai galvoju, vis labiau įsitikinu savo teisumu.
Tu labai stipri.
Taigi.
-Bent jau turiu butą. -Ir man visi taip sako.
Negi taip sunku susirasti butą? Perskaitai nekrologus.
Sužinai, kas mirė, eini į namą ir paperki durininką.
Būtų žymiai paprasčiau, jei nekrologai būtų spausdinami
nekilnojamojo turto skiltyje.
Pavyzdžiui: "Šiandien mirė p. Kleinas, kuris paliko žmoną, du vaikus
"ir erdvų trijų miegamųjų butą su židiniu."
Žinai, kai pamačiau tave pirmąkart, tu man mažiau patikai.
-Ir tu man nepatikai. -Taip, žinoma.
Tu buvai tokia griežta. Dabar tu žymiai švelnesnė.
Žinai, nekenčiu tokių pastabų. Skamba kaip komplimentas,
bet iš tiesų tai - įžeidimas.
Gerai, tu tvirta lyg uola.
Aš tik nenorėjau su tavim permiegoti, turėjai tai priimti
kaip mano įsitikinimą, o ne manyti, kad tai kažkaip susiję su tavim.
Koks atsiprašymo senaties terminas?
-Dešimt metų. -Spėjau paskutinę akimirką.
Gal galėtume kada kartu pavakarieniauti?
Tapsime draugais?
Na...
Taip.
Puiku. Turėsiu draugę.
Žinai, gali tapti pirmąja simpatiška moterim, su kuria nenorėsiu permiegoti
visą savo gyvenimą.
Puiku, Hari.
-Mes gimėme toje pačioje ligoninėje. -1921 m.
-Septynių dienų skirtumu. -Toje pačioje ligoninėje.
-Mes abu užaugome gretimuose kvartaluose. -Abu gyvenome daugiabučiuose.
-Žemutiniame Ystsaide. -Delensio gatvėje.
-Persikėlėm į Bronksą, kai man buvo 10 m. -Jis gyveno Fordhamo kelyje.
-Jos šeima persikėlė, kai jai buvo 11 m. -Gyvenau 183-je gatvėje.
-Šešerius metus ji dirbo 15-me aukšte... -Dirbau pas labai garsų neurologą.
...slauge,
o aš atlikau praktiką 14-me to paties pastato aukšte.
-Bet mes niekad nebuvo susitikę. -Niekad.
-Įsivaizduojat? -Žinot, kur mes susitikom? Lifte...
Važiavau aplankyti šeimos.
...viešbutyje "Ambassador" Čikagoje, Ilinojaus valst.
Jis gyveno 3-iame aukšte. Aš gyvenau dvyliktame.
Papildomai važiavau devynis aukštus, kad galėčiau su ja pasikalbėti.
Devynis aukštus.
-Klausau. -Miegi?
-Ne, žiūriu "Casablanca". -Kokiu kanalu?
-Vienuoliktu. -Ačiū. Radau.
Nori pasakyti, kad rinktumeis Viktorą Laslo, o ne Hamfrį Bogartą?
-Kada taip sakiau? -Kai važiavom į Niujorką.
-Nesąmonė. Niekada taip nesakyčiau. -Gerai. Tebūnie.
-Miegojai? -Kodėl klausi?
Nes negaliu užmigti. Man labai trūksta Elenos.
Gal susirgau, ar ką. Praėjusią naktį iki 4.00 val. ryto
žiūrėjau "Leave It To Beaver" ispanų kalba.
Prastai jaučiuosi.
Vakar užmigau pusę aštuonių vakaro, paskutinįkart tai buvo trečioje klasėje.
Geras poilsis - puikus būdas išsklaidyti liūdesį.
-Manęs nekamuoja liūdesys. -Aišku, gerai.
Ar tebemiegi toje pačioje lovos pusėje?
Iš pradžių - taip, bet dabar vartausi po visą lovą.
Tau gerai. Jaučiuosi keistai, kai nėra ant ko užsimesti kojos.
Pasiilgau jos.
-Aš jo nepasiilgstu. Tikrai. -Nė trupučio?
Žinai, ko pasiilgstu?
Pasiilgstu žinojimo, kad jis šalia.
Gal ir aš pasiilgstu tik žinojimo, kad Elena šalia.
Ne, vis dėlto aš pasiilgstu pačios Elenos.
Paskutinė scena.
Lik sveikas, Rikai. Ilgėsiuos tavęs.
Ingrida Bergman. Ji nepriekabi moteris.
-Nepriekabi? -Yra dviejų rūšių moterys:
-priekabios ir nepriekabios. -Ingrida Bergman yra nepriekabi moteris?
Tikrai taip.
-O aš? -Tu esi pačios blogiausios rūšies.
Esi priekabi, bet manai, kad esi nepriekabi.
-Man taip neatrodo. -Neatrodo?
"Padavėja, norėčiau naminių salotų, bet nenoriu su įprastu užpilu.
"Norėčiau saldaus itališko acto ir aliejaus, bet atskirai.
"Ir lašišos su garstyčių padažu, bet padažą patiekite atskirai."
-"Atskirai" tau labai svarbu. -Tiesiog noriu taip, kaip mėgstu.
Žinau. Priekabi.
10 000 frankų padengs mūsų išlaidas.
Mūsų išlaidas?
Lui, manau, kad tai - gražios draugystės pradžia.
Pati gražiausia filmo pabaigos frazė.
Aš tikrai kažkuo sergu. Gal trumpalaikis auglys.
Kuriuo galima užsikrėsti.
-Tu neturi auglio. -Iš kur tu žinai?
-Jei taip jaudiniesi, nueik pas gydytoją. -Ne, jis pasakys, kad man nieko nėra.
-Ar galėsi užmigti? -Jei ir neužmigsiu - nieko tokio.
-Ką darysi? -Atsikelsiu ir dejuosiu.
Gal jau dabar ir pradėsiu.
Labanakt, Hari.
Labanakt.
Vėl sapnavau tą patį sapną, kad myliuosi, o mane stebi olimpinių žaidynių teisėjai.
Puikiai atlikau privalomąją programą. Patekau į finalą.
Kanados teisėjas skyrė 9,8 balo, Amerikos teisėjas - 10, o mano mama,
kaip kokia nepatenkinta teisėja iš Rytų Vokietijos, teskyrė 5,6 balo.
Ir aš pralaimėjau.
Vieną ir tą patį sapną sapnuoju nuo 12 metų.
-Kokį sapną? -Man gėda pasakoti.
-Tik nereikia. -Gerai, sapnuoju vaikiną.
-Kaip jis atrodo? -Nežinau. Kažkoks beveidis.
Beveidis vaikinas, aišku. Kas toliau?
Jis nuplėšia nuo manęs drabužius.
-O kas tada? -Viskas.
Viskas? Beveidis vaikinas nuplėšia tau drabužius,
tai tokią seksualinę fantaziją regi nuo 12 metų? Visada tokią pat?
Na, kartais truputį kitokią.
-Kas būna kitaip? -Būnu kitaip apsirengusi.
-Kas yra? -Nieko.
Nutariau, kad likusią dienos dalį
kalbėsime taip.
-Taip? -Ne. Prašome kartoti paskui mane.
-Pipirai. -Pipirai.
Padavėja, mano troškinyje labai daug pipirų.
-Padavėja, čia labai daug pipirų... -Labai daug pipirų...
-...mano troškinyje. -...mano troškinyje.
Bet man būtų garbė, jei leistumėt prisidėti kepant riešutų pyragą.
O, ne.
-Bet man būtų garbė. -Bet man būtų garbė.
-Prisidėti. -Prisidėti.
-Kepant riešutų pyragą. -Kepant riešutų pyragą.
-Riešutų pyragą. -Riešutų pyragą.
-Ar nenueitum šįvakar su manim į kiną? -Ar nenueitum...
Ne kartok, o atsakyk. Ar nenueitum šįvakar su manim į kiną?
Mielai, Hari, bet negaliu.
Laukia aistringas pasimatymas?
-Na. Taip. -Tikrai?
Taip. Ruošiausi tau papasakoti, bet kažkaip...
-Kažkaip nepatogiai jaučiuosi. -Kodėl?
Nes mes praleidžiam kartu tiek daug laiko.
Juk tai puiku, kad tu eini į pasimatymą.
-Tikrai? -Taip.
-Ar eisi taip apsirengusi? -Taip.
Bet nežinau. O ką?
Manau, tau dažniau reikėtų segėti sijonus. Sijonai tau tinka.
-Tikrai? -Taip.
Žinai, aš manau, kad hieroglifai yra senoviniai komiksai apie Sfinksą.
Manyčiau, Hari, tau laikas ką nors susirasti.
Nesu dar tam pasiruošęs.
-Bet reikėtų. -Šiuo metu nebūčiau tinkama kompanija.
Atėjo laikas.
Tai buvo pati baisiausia naktis mano gyvenime.
Matai, ne, reikia pasukti kitaip.
Prisiminimai apie pirmąjį partnerį visuomet būna sunkiausi.
Juk tu susitikinėjai tik su vienu vyru.
Iš kur žinoti, kad kitas kartas nebus blogesnis?
Kas gali būti blogiau nei vyras, kuris po vakarienės
ištraukia tau plauką iš galvos ir ima juo valytis dantis prie stalo?
Tai būtų svajonių pasimatymas, lyginant su tuo, ką aš patyriau.
Viskas prasidėjo puikiai. Ji - nuostabus žmogus.
Mes sėdim ir šnekučiuojamės etiopiško maisto restorane,
į kurį ji labai norėjo nueiti.
Aš mėtau juokelius, na, pavyzdžiui: "Net nežinojau, kad Etiopijoje yra maisto.
"Greita vakarienė. Užsakysiu dvi tuščias lėkštes ir galėsim eiti."
O ji tyli, net nenusišypso.
Tada pereinu prie lengvo pokalbio ir klausiu, kur ji mokėsi,
ji atsako, kad Mičigano valstijoje, o tai man primena Eleną.
Staiga vėl atsiduriu savo liūdesy.
Mano širdis daužosi kaip patrakusi, imu prakaituoti kaip kiaulė.
-Elena mokėsi Mičigano valstijoje? -Ne, Nortvesterne,
bet abi mokyklos priklauso tai pačiai konferencijai.
Taip susinervinau, kad turėjau išeiti iš restorano.
Hari, tam reikia laiko.
Gali praeiti ištisi mėnesiai, kol žmogus vėl ima džiaugtis kieno nors draugija.
Taip.
Susirasti tinkamą žmogų sunkiau, nei su kuo nors permiegoti.
Na, aš su ja permiegojau.
-Permiegojai? -Aišku.
-Nesuprantu tokių santykių. -Ko nesupranti?
-Tau smagu su ja leisti laiką? -Taip.
-Tau ji patinka? -Taip.
-Ir tu su ja nemiegi? -Ne.
Bijai leisti sau būti laimingu.
Negi nenusipelniau nė trupučio pagarbos? Man tai labai svarbu.
Nesu draugavęs su moterimi, kurios nebūčiau nusitempęs į lovą.
Man atrodo, aš tobulėju.
Gal jau baigėt?
Ei, turiu dar visą saują monetų, be to, atėjau pirmas.
-Ne pirmas! -Pirmas!
-Ožys. -Mažvaikis.
-Kur aš sustojau? -Prie savo tobulėjimo.
Taigi.
Jaučiuosi laisvas. Galiu jai sakyti bet ką.
Nori pasakyti, kad jai sakai tai, ko nesakai man?
Ne, viskas kitaip. Visiškai skirtingas požiūris. Ėmiau suprasti moteris.
Ji pasakoja apie vyrus, su kuriais susitikinėja, o aš apie moteris,
su kuriomis susitikinėju.
-Tu jai pasakoji apie kitas moteris? -Taip.
Pavyzdžiui, vakar mylėjausi su moterimi, tai buvo nepakartojama.
Ji atsidūrė devintam danguj. Net miaukė iš pasitenkinimo.
Privertei moterį miaukti?
Taip. Štai kur esmė. Aš jai viską galiu pasakoti.
O svarbiausia - man nereikia meluoti, nes aš nesuku sau galvos,
kaip ją nusitempus į lovą.
-Tiesiog galiu būti savimi. -Privertei moterį miaukti?
Kaip tu elgiesi su tomis moterimis? Tiesiog atsikeli iš lovos ir išeini?
-Aišku. -Papasakok, kaip tai darai.
Ką joms sakai?
Kad turiu ankstyvą susitikimą, einu pas kirpėją ar žaisti skvošą.
-Juk tu nežaidi skvošo. -Jos to nežino,
nes mes neseniai susipažinę.
-Bjauru. -Žinau. Jaučiuosi šlykščiai.
Žinai, džiaugiuosi, kad nepasidaviau tavo vilionėms.
Viskas būtų baigęsi, kaip kitoms moterims, kurias tu palieki lovoje
3.00 val. nakties ir eini valyti savo židinio grotelių. O tu net neturi židinio.
-Nors ir nežinočiau. -Ko taip susinervinai?
Juk aš nekalbu apie tave.
Kalbi. Tokiu savo elgesiu įžeidi visas moteris, tarp jų ir mane.
Nemanau, kad labai gražiai elgiuosi, bet manim dar niekas nesiskundė.
Žinoma. Nes tu labai greitai išeini.
-Manau, kad jos šauniai praleidžia laiką. -Iš kur tu žinai?
Kaip tai "iš kur aš žinau"? Žinau ir tiek.
-Nes jos... -Taip, nes jos...
-Iš kur tu žinai, kad jos tikrai... -Ką tu nori pasakyti?
Kad jos vaidina orgazmą?
-Neatmetu tokios galimybės. -Baik.
O ką? Dauguma moterų vieną ar kitą kartą suvaidina.
-Na, su manim jos nevaidina. -Iš kur tu žinai?
Žinau ir tiek.
O. Aišku. Gerai.
Buvau pamiršusi. Juk tu vyras.
-Ką nori tuo pasakyti? -Nieko.
Tiesiog visi vyrai yra įsitikinę, kad jiems taip nebūna, o dauguma moterų
vieną ar kitą kartą suvaidina, išvadas padaryk pats.
Manai, negalėčiau atskirti vaidybos?
-Negalėtum. -Nesąmonė.
Tau viskas gerai?
O Dieve.
Taip, gerai.
O Dieve.
Taip!
O Dieve.
Užsisakysiu to paties, kaip ji.
Man tu patinki be barzdos. Galiu matyti tavo veidą.
Taip, toks mano veidas.
Dabar palenksiu.
-Ačiū, kad mane pakvietei. -Nejuokauk.
Jei kitų Naujų metų išvakarėse mes vis dar būsime vieni, kviečiu tave į pasimatymą.
Sutarta.
Matai? Galime šokti suglaudę skruostus.
Dėmesio, iki Naujųjų liko 10 sekundžių!
-Dešimt, devynios, aštuonios... -Eime į lauką?
-Eime. -...septynios, šešios,
penkios, keturios, trys, dvi, viena!
Laimingų Naujų metų!
-Laimingų Naujųjų. -Laimingų Naujųjų.
Jis buvo vyriausiasis vadovas berniukų stovykloje,
o aš - vyriausioji vadovė mergaičių stovykloje.
Vieną kartą surengėme bendrą vakarėlį ir pamačiau jį ateinant.
Pamaniau, kad jis ateina pasikalbėti su mano drauge Maksina,
kadangi Maksina visiems patiko.
Bet jis ėjo pasikalbėti su manimi ir sako...
"Esu Benas Smolas iš Smolų šeimos iš Koni Ailendo."
Aš iškart supratau. Supratau, kad jis geras žmogus.
Pasiuntei sau gėlių?
Už tą didžiulę nesąmoningą gėlių puokštę suplojau 60 dol.
ir užrašiau kortelę, kurią sugalvojau palikti matomoje vietoje,
kad ją pamatytų Artūras.
Kas buvo parašyta kortelėje?
"Pasakyk man "taip". Myliu, Džonatanas."
-Padėjo? -Jis net nebuvo atėjęs.
Jam reikėjo į labdaros renginį, kuriam vadovauja jo žmona.
Jis jos niekuomet nepaliks!
-Aišku, kad ne. -Tu teisi. Žinau, kad tu teisi.
-Dar toli? -Kažkur kitame kvartale.
Negaliu patikėti, kad taip darau.
Klausyk, Haris ir tu esat vieni geriausių mano draugų,
o jeigu judu susikukuotumėt, galėtume ir toliau likti draugais
ir neatitolti, kaip dažnai atsitinka tada, kai imi susitikinėti su kažkuo,
kas nepažįsta tavo draugų.
Bet mes juk neatitolome, kai ėmiau susitikinėti su Artūru.
Jei Artūras paliktų savo žmoną, tu nenorėtum,
kad mes taip dažnai susitikinėtume.
Jis niekuomet jos nepaliks.
Aišku, kad ne.
Tu teisi. Žinoma, tu teisi.
-Man tai nepatinka. -Juk tai paprasta vakarienė.
Žinai, aš visai patenkintas savo gyvenimu, kuriame esu tik aš ir mano darbas.
Kodėl pats jos nekvieti į pasimatymus?
Kiek dar kartų tau reikės kartoti? Mes esame draugai.
-Nori pasakyti, kad ji nesimpatiška? -Juk sakiau, kad ji simpatiška.
-Dar tu sakei, kad ji geras žmogus. -Ji iš tiesų geras žmogus.
Kas yra?
Jei moteris nesimpatiška, paprastai sakoma, kad ji geras žmogus.
Klausyk, jei klaustum: "Kaip ji atrodo?" Aš atsakyčiau: "Ji geras žmogus",
tai reikštų, kad ji nesimpatiška.
Tai, kad aš paminėjau, jog ji geras žmogus, reiškia,
kad ji gali būti ir tokia, ir tokia.
Simpatiškas geras žmogus arba nesimpatiškas geras žmogus.
-Tai kokia ji iš tikrųjų? -Simpatiška.
Bet negraži, taip?
Kaskart, kai skaitau Džimį Bresliną, jaučiu jo susirūpinimą
-dėl Niujorko. -Kokį susirūpinimą?
Na, jis teigia, kad miesto žmonės...
-Vyr. dailininkė. -Ar galėjau matyti tavo išpuoštas vitrinas?
Matei parduotuvės "Barneys" vitrinas prieš kelias savaites? Mano darbas.
-Žmonės užrištomis akimis. -Taip.
Kaip 9-to dešimtmečio pabaigoje.
-Stiprus vyras. -Labai įdomu.
Negalėčiau teigti esanti Džimio Breslino gerbėja.
Dėl jo aš tapau rašytoju, bet tai nesvarbu.
Hari, judu su Mari kilę iš Niu Džersio.
-Tikrai? -Kur tu gyvenai?
-Saut Oranže. -Hedonfylde.
Ką užsisakysime?
Pradžiai norėčiau ant grotelių keptų cikorijų.
Džesai, Selė turi puikų skonį. Ji ne tik išsirenka geriausią patiekalą,
bet užsisako jį taip, kad net virtuvės šefas geriau nesugalvotų.
Manau, kad restoranai labai susireikšmina.
Sutinku.
"Restoranai mūsų laikais yra tokie svarbūs, kokie svarbūs anksčiau buvo teatrai."
Perskaičiau tai laikraštyje.
Aš taip rašiau.
-Negali būti. -Tikrai. Aš parašiau.
Niekuomet nesu nieko citavusi iš laikraščio. Neįtikėtina.
Jums taip neatrodo? Tikrai tu parašei?
Dar rašiau, kad pesto yra mūsų laikų stebuklas.
-Negaliu patikėti! -Tikrai!
-Kur tai buvo parašyta? -Žurnale "New York".
Selė taip pat rašo žurnalui "New York".
Žinai, tas straipsnis mane labai sudomino. Nelabai išmanau apie rašymą, bet...
Jei tau patiko, man labai malonu.
Noriu pasakyti... Žaviuosi žmonėmis, kurie taip moka išreikšti...
Dar niekad nesu girdėjęs mane cituojant.
Seniai ieškojau tokių raudonų batelių.
Ką manai apie Džesą?
-Na... -Manai, norėtum su juo susitikinėti?
-Nežinau. -Man su juo labai smagu.
-Tu nori susitikinėti su Džesu. -Jei tu nieko prieš.
Žinoma. Jaudinuosi dėl Hario.
Jis toks jautrus. Jam dabar labai sunku, todėl nenorėčiau, kad tu jį atstumtum.
-Aišku. Supratau. -Gerai.
Jei tu nesiruoši skambinti Mari, neprieštarautum, jei aš paskambinčiau?
-Ne. -Gerai.
Bet gal ne šiandien. Žinai, Selė dabar labai pažeidžiama.
Aišku, tu gali skambinti Mari, bet gal po kokios savaitės ar vėliau.
Šiandien nieko nedaryk.
Gerai, supratau. Aš ir nemaniau šiandien nieko daryti.
Na, pavargau vaikščioti. Pasigausiu taksi.
-Aš su tavim. -Puiku! Taksi!
Pas mane atėjo žmogus ir sako: "Suradau tau gražią mergaitę.
"Ji gyvena gretimame kaime
"ir yra pasiruošusi tekėti."
Mums nebuvo galima susitikti iki vedybų,
bet aš norėjau įsitikinti.
Įsėlinau įjos kaimą, pasislėpiau už medžio
ir stebėjau ją skalbiant drabužius.
Pamaniau, jei ji man nepatiks, aš jos nevesiu.
Bet ji man labai patiko.
Pasakiau tam vyrui: "Gerai."
Ir mes susituokėme.
Kartu gyvename jau 55 metus.
PO KETURIŲ MĖNESIŲ
-Aš jį pirksiu. Man jo reikia. -Hari, mes renkame dovaną Džesui ir Mari.
Žinau, rasim ir jiems ką nors. Čia tiek daug gerų daiktų.
Reikėjo eiti į gėlių parduotuvę.
-Štai. Kaip tik jiems. -Kas tai?
Šachtininkų šalmas su baterija ir ventiliatoriumi.
-Kam jo gali prireikti gyvenime? -Nežinau.
Štai pažiūrėk. Jis gali būti naudingas.
Gerai. Suvarykite šunis. Medžioklė baigta.
Sele, nuostabiausia dovana.
Sele, prašau ateiti pas mane.
Tik pažiūrėk, puikus daikčiukas. Tau patiks.
Dainavimo aparatas. Žiūrėk. Pradedi dainuoti, o čia
pritariantys balsai ir visa kita.
Tai iš miuziklo "Oklahoma". Va dainos žodžiai.
Daina "Surrey With The Fringe On Top".
Taip. Nuostabu.
Skubėkit viščiukai, ančiukai ir žąsiukai
Važiuosim pasivažinėti mano karieta
Važiuosim pasivažinėti mano karieta, papuošta kutais!
Dabar tu.
Žiūrėkit, kaip vėjyje plazda kutai
Kai važiuoju sau linksmai
Smalsuoliai žiūrės pro langus
Ir netikės savo akimis!
Ratai geltoni, apmušalai rudi
Natūralios odos skydelis
Užuolaidos su blizgančiais žvyneliais...
Kas yra?
Viskas dėl balso, tiesa? Tau nepatinka mano balsas.
-Žinau. Jis negražus. Džo jo nemėgo. -Ten Elena.
Elena?
Ji eina tiesiai čia.
-Kaip sekasi, Hari? -Gerai. Viskas gerai.
Susipažink su Aira Stounu. Haris Bernsas.
Hari.
Atleiskit. Čia Selė Olbrait. Elena Hilson
ir Aira.
Sele.
-Malonu susipažinti. -Sveiki.
Na...
-Iki pasimatymo. -Taip. Iki.
Malonu susipažinti, Aira.
Tau viskas gerai?
Taip, žinoma.
Ji atrodė keistai, tiesa? Ji atrodė labai keistai.
Nesu jos anksčiau mačiusi.
Patikėk. Ji atrodė labai keistai. Apsunkusiom kojom.
-Tikrai. Gal vanduo kaupiasi. -Hari.
Patikėk, ši moteris taupo viską.
Tau viskas gerai?
Žinoma. Kada nors juk reikėjo susitikti.
Mieste su aštuoniais milijonais gyventojų sutinku buvusią žmoną.
Kaip pagaliu per galvą. Bet dabar viskas gerai.
Man patinka. Gražu. Primena mano namus.
Gerai. Tegul sprendžia Haris ir Selė.
Ką manot?
-Gražu. -Nuspręsta.
Aišku, jam patinka, juk jis vyras.
Sele.
Kas negerai?
Viskas taip negerai, kad net trūksta žodžių apsakyti.
Mieloji, tu atsivežei viską, ką norėjai.
Jei turėtume dar vieną kambarį, susidėtum visus savo daiktus,
įskaitant ir baro kėdes...
Palauk, mieloji. Tau nepatinka mano baro kėdės?
Hari, ateik čia. Kas nors turi su manim sutikti.
Aš sutinku su tavim. Tik stengiuosi lavinti tavo skonį.
Aš turiu gerą skonį.
Visi galvoja, kad turi gerą skonį ir humoro jausmą,
bet visi juk negali turėti gero skonio.
Juokinga. Mes su Elena taip pat nuo to pradėjom.
Buvo tuščios sienos. Mes kabinome daiktus. Kartu rinkomės plyteles.
Ir žinot, kas buvo toliau?
Po šešerių metų staiga atsiduriu prieš Airą dainuodamas
"Surrey With The Fringe On Top".
-Ar būtina apie tai dabar kalbėti? -Taip, dabar pats laikas apie tai kalbėti,
nes noriu, kad mūsų draugai pasimokytų iš mano patirties.
Dabar viskas klojasi gerai. Abu laimingi ir įsimylėję. Tai - nuostabu.
Bet turit žinoti, kad anksčiau ar vėliau draskysit viens kitam akis,
kam turi atitekti ši lėkštė.
Ši 8 dol. vertės lėkštė pabrangs 1000 dol. už telefono skambučius
teisinei firmai, užsiimančiai turto dalyba.
-Hari. -Palauk.
Džesai ir Mari, padarykit man paslaugą savo pačių naudai
ir susižymėkit savo vardais visas knygas, kad jos nesusimaišytų,
nes nežinosit, kieno jos. Nes vieną dieną, tikėsit ar ne, jūs ilgai ir nuobodžiai
ginčysitės, kam priklauso šis staliukas.
Kvailas Rojaus Rodžerso kavos staliukas, kurį nusipirkot per daiktų išpardavimą.
-Maniau, kad jis tau patinka. -Norėjau jums gero!
Jis buvo sutikęs Eleną.
Prižadu tau,
kad niekada nereikalausiu to kavos staliuko su ratu.
Žinau. Negražiai pasielgiau.
Hari, tau reikia išmokti
valdyti savo jausmus.
-Nejaugi? -Taip.
Viskam yra savo vieta ir laikas.
Kitą kartą, kai skaitysi paskaitą apie mandagumo taisykles,
pranešk iš anksto. Aš užsiregistruosiu.
Ei! Neturėtum ant manęs lieti savo pykčio.
Manau, turiu teisę tau parodyti šiek tiek pykčio,
ypač tada, kai panelė kietuolė ima man aiškinti gyvenimo tiesas.
Ką tu nori tuo pasakyti?
Noriu pasakyti, kad tu neturi jokių rūpesčių.
-Tavęs niekas nejaudina. -Nebūk juokingas.
Aš neteisus?
Tu visai nepergyvenai dėl Džo. Atrodo, kad tau tai visai nerūpi.
Kaip taip galima?
-Negi išsiskyrimas tavęs visai nesujaudino? -Neprivalau klausytis tų nesąmonių.
Jei tau nerūpi Džo, kodėl nesusitikinėji su kitu?
Aš bendrauju su žmonėm!
Bendrauji. Ar mylėjaisi bent kartą nuo to laiko, kai išsiskyrei su Džo?
Ką čia paistai?
Ar tai, kad su kuo nors dulkinuosi, būtų įrodymas, jog man nerūpi Džo?
Hari, tau metas grįžti į Niu Džersį,
nes miegi su visom Niujorko moterimis,
negalėdamas atsikratyti Elenos šmėklos.
Be to, mylėsiuos tada, kai žinosiu, kad tai tikras jausmas,
o ne meilė iš keršto ar kas nors panašaus.
Viską pasakei?
Taip.
Galiu tarti žodį?
Prašau.
Atleisk man.
Tik nieko nesakykit.
Čia beždžionė. Beždžionė. Kažką daranti beždžionė.
-Didelė beždžionė. Einanti beždžionė. -Vaikas!
-"Planet of the Apes". -"Planet of the Apes"?
Juk ji sakė, kad čia vaikas. O gal "Planet of the Dopes"?
-Nepanašu į vaiką. -Vaikas su didele burna.
Mikas Džegeris vaikystėje!
-Beždžioniukas! -Gal baigsit su tom beždžionėm?
-Vaiko burnytė! -Vaikas iš filmo "Rosemary's Baby".
-Daina "Won't you come home, Bill Baby"? -Pabučiuoti vaiką.
-Daina "My Melancholy Baby". -Papūstos lūpytės!
Penkiolika sekundžių.
-Gimstamumo padidėjimas! -Vaiko...
Piešk ką nors, kad galėtume atspėti.
-Vaikas verkia. Pabučiuok vaiką. -Vaikas purškia. Filmas "The Exorcist"!
-Taip, pone, čia mano vaikas! -Ne, pone, gal ir ne.
-Viskas. Laikas baigėsi. -Vaikų kalba.
Vaikų kalba? Ką tai reiškia? Juk čia ne posakis.
Bet "papūstų lūpyčių" manija apėmė visą šalį. Girdėjau apie tai.
Galutinis rezultatas. Mūsų komanda surinko 1 10 taškų,
jūsų - 60.
-Nemoku piešti. -Aš čia aiškiai matau vaiką, kuris kalba.
Tu nuostabi.
-Gerai, kam kavos? -Man, ačiū labai.
-Turi arbatos? -Vieną arbatos. Vidutinio stiprumo.
-Aš padėsiu. Be kofeino? -Be.
-Trys. -Be kofeino.
-Su grietinėle? -Keturi.
-Kur vonios kambarys? -Ten, koridoriaus gale.
Visai nepanašu į vaiką.
-Kuri vieta? -Visos.
Džesai, žadėjai parodyti savo knygos viršelio pavyzdį.
Eime, jis darbo kambaryje.
Džulianai, neliūdėk. Įsipilk vyno, vaišinkis.
Man patinka sakyti: "Darbo kambaryje." Gražiai skamba.
Emilė truputį per jauna Hariui, nemanai?
Na, ji jauna, bet pažiūrėk, ką sugeba.
Ką? Gamina desertus.
Tau neatrodo, kad Džulianas nuobodus?
Jis geras vyrukas. Turėtum susipažinti su juo artimiau.
Jis per didelis, kad kalbėčiaus.
Per savaitę ji pagamina 3500 šokoladinių pyragėlių.
Emilė yra tetulė Emilė?
Aną savaitę jis mus vedėsi į "Met" varžybas. Buvo įdomu.
-Ėjote kartu žiūrėti "Met" varžybų? -Taip, nusprendėm paskutinę minutę.
Bet Selė nemėgsta beisbolo.
Bet Haris nemėgsta saldumynų.
Džulianas - nuostabus.
Žinau. Jis subrendęs vyras.
-Emilė - puiki mergina. -Taip. Kai paklausiau jos, kur buvo,
kai nušovė Kenedį, ji atsakė:
-"Tedą Kenedį nušovė?" -Geras.
-Klausau. -Tu vienas?
Taip, skaitau knygą.
-Ar galėtum atvažiuoti pas mane? -Kas atsitiko?
-Jis ruošiasi vesti. -Kas?
Džo.
Važiuoju.
-Labas. -Tau viskas gerai?
Eikš vidun.
-Atleisk, kad paskambinau taip vėlai. -Nieko tokio.
-Pasiimsiu nosinaičių. -Gerai.
Gerai.
Jis ką tik paskambino ir sako: "Kaip tau sekasi?"
"Gerai. O tau?" "Gerai."
Jo sekretorė atostogauja, jis apsikrovęs darbais,
nagrinėja svarbią bylą Niuarke ir taip toliau.
O aš sėdžiu prie telefono ir galvoju sau: "Jis man neberūpi. Jis man tikrai nerūpi.
"Negaliu patikėti, kad jis kažkada man rūpėjo."
Staiga jis sako: "Turiu naujieną."
Ji dirba jo biure. Advokato padėjėja. Vardu Kimberli.
Jie neseniai susipažino.
Ji galėtų būti jo laikina draugė. Bet ne ta, kurią jis vestų.
Visą laiką maniau, kad jis nenori vesti.
Pasirodo,
jis nenorėjo vesti manęs.
Jis manęs nemylėjo.
Ar norėtum, kad jis pas tave grįžtų?
Ne!
Bet kodėl jis nenorėjo manęs vesti?
-Kuo aš bloga? -Niekuo.
-Su manim sunku. -Bet įdomu.
-Aš pernelyg susikausčiusi. Labai uždara. -Bet gerąja prasme.
Ne, aš pati jį atstūmiau.
Netrukus man sueis 40.
Kada?
-Vieną dieną. -Po aštuonerių metų.
Bet visvien. Manęs laukia aklavietė.
Vyrams viskas kitaip. Čarlis Čaplinas susilaukė vaikų, kai jam buvo 73.
Bet jis buvo per senas pastatyti juos ant kojų.
Užteks. Baik.
Viskas bus gerai.
Viskas bus gerai. Pamatysi.
Gali valytis. Vis vien aš jo nemėgstu.
Viskas bus gerai.
Viskas?
Nurimk.
-Išvirsiu arbatos. -Hari, galėtum mane apkabinti dar kartelį?
Žinoma.
Tau patogu?
Taip.
-Gal nori gerti? -Ne, ačiū.
Einu vandens, galiu ir tau ko nors atnešti.
Gerai, vandens.
Esi susirašius visas vaizdo juostas abėcėlės tvarka?
Ačiū.
-Nori ką nors pažiūrėti? -Ne, nebent tu nori.
Ne, nenoriu.
-Nori miego? -Miegam.
Kur eini?
Man metas.
Einu namo persirengti ir važiuosiu į darbą. Ir tau reikia į darbą.
Po darbo kviečiu vakarienės, jei nesi užsiėmusi. Neužsiėmusi?
-Ne. -Gerai. Paskambinsiu vėliau.
-Gerai. -Sutarėm.
-Tau. -Alio.
-Nepyk, kad taip anksti skambinu. -Tau viskas gerai?
Kas taip anksti galėtų skambinti.
-Padariau kažką baisaus. -Kas atsitiko?
-Kas taip anksti galėtų skambinti. -Siaubas.
-Reikia pasikalbėti. -Kas atsitiko? Kas nutiko?
-Vakar buvo atėjęs Haris. -Vakar nuėjau pas Selę.
-Buvau susinervinusi dėl Džo vedybų. -Žingsnis po žingsnio.
-Nepajutau, kaip ėmėm bučiuotis. -Trumpai tariant, mes pasimylėjom.
-Mes pasimylėjom. -Jie pasimylėjo.
Jie pasimylėjo.
-Nuostabu, Sele. -Mes to laukėm.
-Seniai turėjot tai padaryti. -Jau seniai apie tai kalbam.
-Jūs skirti vienas kitam. -Vienu šūviu nušovei du zuikius.
-Nėra to blogo, kas neišeitų į gera. -Viskas gerai?
-Viskas buvo gerai. -Atrodo, gerai.
-Bet vėliau pamaniau, kad uždusiu. -Paskiau pamaniau, kad ne.
-Man labai gaila. -Blogiausia.
-Man reikėjo iš ten išeiti. -Jis tiesiog dingo.
-Man negerai. -Esu sutrikusi.
-Nekaltinu tavęs. -Tai siaubinga.
-Man kažkas negerai. -Atrodo, kad sirgsiu.
Yra taip, kaip yra, nesigraužk.
Nereikia pulti į lovą su kitu, kai sužinai, kad buvęs draugas veda.
-Kas ten kalba? -Kas?
-Ten Džesas kalba telefonu? -Džein Fonda iš vaizdo kasetės.
-Brajantas Gambelas. -Gal kartu papusryčiaukim?
-Man ne tai galvoje. -Ne, jaučiuosi baisiai.
Aišku. Dar labai anksti.
-Paskambink vėliau, jei norėsi. -Paskambinsiu vėliau, gerai?
-Gerai, iki. -Iki.
Iki.
-Dieve! -Žinau.
Pažadėk man, kad niekada manęs nepaliksi.
Niekada tavęs nepaliksiu.
Pasakysiu, kad tai buvo klaida.
Sele, tai buvo klaida.
Tikiuosi pasakyti tai pirma.
Tikiuosi, ji pasakys tai pirma.
-Tai buvo klaida. -Ačiū Dievui, kad ir tu taip galvoji.
Tai nereiškia, kad man nepatiko.
-Man patiko. -Ir man.
-Mums nereikėjo taip elgtis. -Visiškai sutinku.
-Man taip palengvėjo. -Puiku.
Taigi.
Dvi daržovių salotų.
Taip gera pasėdėti su kuo nors ir patylėti.
Dažniausiai būna taip: su kuo nors permiegi,
tada ji viską papasakoja apie save, tu - apie save.
O mes su Sele viską vienas apie kitą žinome.
Todėl permiegoję nežinojome, ką daryti. Supranti?
Aišku, Hari.
Nežinau.
Galbūt santykiuose prieini tokį tašką, kai mylėtis jau būna per vėlu. Supranti?
Ar Haris vienas eis į vestuves?
Nežinau.
-Jis su kuo nors susitikinėja? -Jis susitikinėjo su ta antropologe, bet...
-Kaip ji atrodo? -Plona. Graži. Įspūdinga krūtinė.
Tavo baisiausias košmaras.
Ką manai?
O, Mari.
Sakyk tiesą.
Labai gražu.
Susirinkome šiandien į Mari ir Džeso sutuoktuves
sutvirtinti jų santuokos įžadus.
Įžadai, kuriuos jie prisiims, sujungs jų gyvenimus.
Vynas, kuriuo jie pasidalins, sujungs visas jų viltis.
O žiedai, kuriais jie pasipuoš, visiems skelbs
juos esant vyru ir žmona.
Niekada nemačiau jos tokios laimingos. Ji labai pasikeitė.
Taip, tikrai. Viskas gerai, o ką daryti su tavim?
-Su manim? -Brangioji, gal pašoksim?
-Žinoma. Mielai. -Atsiprašysim.
-Sveika. -Sveikas.
-Graži šventė. -Labai.
Dieve, šventės mane erzina. Kiekvienais metais nekenčiu laikotarpio
nuo Padėkos dienos iki Naujųjų metų.
Daugybė savižudybių.
-Užkandėlę su krevetėmis? -Ačiū.
-Kaip sekasi? -Puikiai.
-Susitikinėji su kuo nors? -Hari.
-Ką? -Nenoriu apie tai kalbėti.
-Kodėl? -Nenoriu apie tai kalbėti.
Ar negalėtume to pamiršti? Negi visą gyvenimą turėsime vienas kito vengti?
-Visą gyvenimą? Juk tai buvo. -Tai buvo prieš tris savaites.
Žinai, kad vieneri metai žmogui yra tas pats, kas septyneri - šuniui?
Žinau.
Ar tai reiškia, kad vienas iš mūsų turi būti šuo?
-Taip. -Ir kuris gi?
-Tu. -Aš?
Aš? Aš - šuo? Aš...
Klysti, Hari. Jei kuris nors iš mūsų yra šuo, tai tik tu. Elgiesi lyg tai,
kas atsitiko, nieko nereiškia.
Nesakau, kad tai nieko nereiškia. Tik sakau, kad tai ne pasaulio pabaiga.
Tai - siaubinga. Ir tu tai žinai geriau už kitus,
nes tą pačią minutę, kai tai įvyko, tu išėjai pro duris.
-Aš neišėjau. -Ne. Tiesą sakant, tu sprukai.
-Mudu pripažinom, kad padarėm klaidą. -Baisiausią klaidą savo gyvenime.
-Ko tu nori iš manęs? -Man iš tavęs nieko nereikia!
Nuostabu! Bet išsiaiškinkim vieną dalyką. Tą vakarą pas tave ėjau ne mylėtis.
Visai ne dėl to.
Bet tu žiūrėjai į mane savo ašarotomis akimis. "Neišeik šiandien, Hari.
"Apkabink mane dar kartelį, Hari."
-Ką aš turėjau daryti? -Ką tu sakai? Tu manęs pagailėjai?
-Ne, aš... -Atsiknisk nuo manęs!
Dėmesio, norėčiau tarti žodį.
Norėčiau pakelti taurę už Harį ir Selę.
Už Harį ir Selę.
Jei Mari ar aš būtume jais susižavėję,
mūsų čia nebūtų.
Labas. Čia aš. Prasidėjo švenčių metas,
tad noriu tau priminti, kad tai gerumo ir atleidimo metas.
Ir nors mažai kas apie tai žino, tai išpažinčių metas.
Jei man paskambintum,
būčiau labiau nei laimingas, galėdamas atlikti Kalėdų išpažintį.
Paskambink.
Sveiki, šiuo metu manęs nėra namuose. Grįžusi paskambinsiu.
Jei esi namie, prašau, atsiliepk. Aš labai noriu su tavim pasikalbėti.
Tai, kad tu neatsiliepi, verčia mane galvoti, kad, pirma, tavęs nėra namie.
Antra, esi namie, bet nenori su manim kalbėti ir, trečia, esi namie,
labai nori su manim pasikalbėti, bet tave kažkas laiko prispaudęs.
Nesvarbu kas - prašau, paskambink.
Veikiausiai ji nenori su manim kalbėtis. Ką turiu daryti, verstis per galvą?
Jei norės, paskambins. Ir taip jaučiuosi kaip paskutinis mulkis.
Jei tave kankina liūdesys ir vienuma,
Galiu dėl tavęs padaryti viską
Tik pasakyk, ko nori,
Galiu būti toks mielas ir švelnus
Paskambink man
Gal jau vėlu
Bet aš laukiu tavo skambučio
Paskambink ir aš atbėgsiu
Paskambink.
-Sveikas, Hari. -Sveika. Labutis.
Maniau, kad tavęs nėra.
-Ką darai? -Ruošiausi išeiti.
Kur eisi?
-Ko tu nori, Hari? -Nieko.
Tik norėjau atsiprašyti.
Aišku.
-Turiu eiti. -Palauk truputį. Palauk.
Kur sutiksi Naujus metus? Eisi į Tailerio vakarėlį? Nieko nesu suplanavęs.
Ir jei tu nieko nesi suplanavus, kaip ir tarėmės, kad jei nieko nebūsim suplanavę,
galėsim kartu sutikti Naujus metus, na, žinai...
Nebegaliu taip daugiau. Nesu tavo paguodos prizas.
Iki.
Mes vėl čia, kur vyksta 16-as kasmetinis
Naujųjų metų sutikimo vakaras...
Kas čia blogo? Žiūri Diką Klarką. Tai - tradicija.
Valgai nuostabiausią visų laikų saldumyną - zefyrus.
Ir net gali dalyvauti komandos "Kicks" čempionate, ko nedarei nuo 1973 m.
Nežinau, kodėl sutikau čia ateiti.
Taip geriau. Grynas oras. Visos gatvės - man vienam.
Kam tas vakarėlis su minia žmonių, apsimetančių, kad jiems linksma?
Be to, galima netrukdomai pasižvalgyti po vitrinas.
Visai gerai.
Jis ir sako: "Perskaityk kortelę."
-Einu namo. -Nepagausi taksi.
O Dieve!
Žinoma, tu puikiai supranti, kad mes negalim būti draugai.
-Kodėl? -Noriu pasakyti,
kad vyrai ir moterys negali būti draugai, nes visuomet gali kilti sekso klausimas.
Netiesa.
Joks vyras negali šiaip sau draugauti su moterim, kuri jam patinka.
-Jis visuomet nori su ja pasimylėti. -O kas, jei moterys to nenori?
Tai nesvarbu, kadangi seksas nugali draugystę
ir taškas.
-Tada mums nelemta būti draugais. -Manau, taip.
Gaila,
būsi vienintelis žmogus, kurį pažinosiu Niujorke.
-Jau eisiu. -Artėja vidurnaktis.
-Mintis, kad tavęs niekas nepabučiuos... -Aš tave pabučiuosiu.
Ei!
Taksi!
Mėšlas.
-Neišeik. Pasilik. Prašau. -Ačiū, Džesai. Aš... Man metas.
-Palauk truputį. -Rytoj tau paskambinsiu.
Labai ilgai apie tai mąsčiau ir supratau, kad aš myliu tave.
-Ką? -Aš tave myliu.
-Kaip aš turėčiau į tai reaguoti? -Gali pasakyti, kad ir tu mane myli.
-O jei pasakyčiau, kad aš išeinu? -Ar tai, ką pasakiau, tau nieko nereiškia?
Atleisk, Hari. Suprantu, kad artėja Naujieji. Suprantu, kad jautiesi vienišas,
bet tu negali čia staiga išdygti, pareikšti, kad mane myli, ir tikėtis,
-kad viskas bus gerai. -Trys, du, vienas!
-Taip nieko nebus. -O kaip turi būti?
-Nežinau, tik ne taip. -O jei taip?
Man patinka, kad tu peršąli, kai lauke karšta.
Man patinka, kad tu pusantros valandos užsisakinėji sumuštinį.
Man patinka, kai tau kaktoje atsiranda raukšlelė, kai tu nustebusi žiūri į mane.
Man patinka, kad praleidęs dieną su tavimi, ant savo rūbų jaučiu tavo kvepalus,
man patinka, kad tu esi paskutinis žmogus, su kuriuo noriu pasikalbėti prieš miegą.
Ir visai ne todėl, kad aš vienišas ar kad artėja Naujieji.
Atėjau čia, nes kai supratau,
kad visą likusį gyvenimą noriu praleisti su tavim,
troškau, kad tas likęs gyvenimas kuo greičiau prasidėtų.
Matai?
Tik tu taip gali, Hari.
Sakai tokius dalykus ir neleidi man tavęs nekęsti.
Aš tavęs nekenčiu, Hari.
Tikrai nekenčiu.
Nekenčiu.
Ką reiškia ta daina? Visą gyvenimą norėjau tai išsiaiškinti.
Ta frazė "Kaip mums jaunystės neminėt." Ar tai reiškia, kad turime pamiršti
senus pažįstamus, ar tai reiškia, kad jei pamiršome, tai turime juos prisiminti,
kas yra neįmanoma, nes jie jau pamiršti.
Na, gal tai reiškia, jog turime prisiminti, kad juos pamiršome ar kažką panašaus.
Šiaip ar taip, ši daina apie senus draugus.
Susitikę pirmą kartą nepatikome vienas kitam.
Aš tau patikau. O tu man - ne. Kai susitikom antrą kartą,
tu manęs net neprisiminei.
Netiesa. Prisiminiau.
Kai susitikom trečią kartą, tapome draugais.
-Mes ilgai buvome draugai. -Po to nebebuvome.
O tada mes įsimylėjome.
-Po trijų mėnesių mes susituokėme. -Palaukėme tik tris mėnesius.
Dvylika metų ir tris mėnesius.
-Mūsų... Mūsų vestuvės buvo nuostabios. -Tikrai... Vestuvės buvo nuostabios.
Puikios.
-Turėjome tą milžinišką kokosinį tortą. -Milžinišką kelių aukštų kokosinį tortą
su atskirai patiektu šokoladiniu kremu.
Taip, ne visi mėgsta kremą ant viršaus, nes tortas pasidaro minkštas.
Ypatingai kokosas, kuris visas permirksta, todėl iš tikrųjų...
-Svarbu, kad kremas būtų atskirai. -Teisingai.